Réžia:
Helena TřeštíkováScenár:
Helena TřeštíkováKamera:
David CysařHudba:
Tadeáš VěrčákHrajú:
René PlášilVOD (1)
Obsahy(1)
Jeden z nejznámějších českých kriminálníků je zpět. Nenapravitelný recidivista René s blednoucím tetováním „Fuck of people“ na krku s příchodem padesátky tak trochu dospívá a bilancuje. Postupně zjišťuje, že i jeho život je příliš krátký na to strávit ho za mřížemi. Od premiéry původního filmu, oceněného Cenou Evropské filmové akademie za nejlepší dokument, se za každou cenu snaží vyhnout vězení. A pouští se do vztahů, které mají šanci vydržet i déle než pár týdnů. Jeho sžíravý postoj vůči systému mu však zůstává. Přesto se René proměňuje a Helena Třeštíková je opět u toho. V prvním dokumentu z roku 2008 diváci sledovali Reného od jeho sedmnácti do sedmatřiceti let, nyní byl v hledáčku kamery dalších třináct, dohromady neuvěřitelných třicet tři roků. (Aerofilms)
(viac)Videá (1)
Recenzie (33)
Příběh známého kriminálníka stále nedospěl do happy endu i když obráží besedy, promítání, podpisové akce či třeba Show jana Krause. Tématem tohoto druhého dílu je vliv mediální slávy. Jeho partnerky mají podivný vstupní filtr na muže. Jedna se svěřuje "mám ráda nejistotu". Zřejmě v Reném vidí romantického hrdinu, kterého obdivuje. "Čistého svědomí se nenajím“ říká kriminálník. Strávit s touto postavou 100 minut pro mě rozhodně není příjemné. ()
René se konečně dostal z lochu a snaží se začlenit do normální společnosti, ale roky mimo realitu se samozřejmě podepíší, a tak se i venku René obklopuje fetkama, alkoholem, cigárama a dalšíma neduhama a ukazuje, že proces začlenění je pro něj vpodstatě nemožný. Až se pak stane skoro až neuvěřitelná věc, Renda začne hákovat, věnuje se "rodině"a vše vypadá, že je na dobré cestě. Ale asi i on musí vědět, že se jedná pouze o krátkou životní iluzi. Doufám, že to Třeštíková dotáhne až do konce, abychom se dozvěděli, zdali je totální trnasformace možná či ne... ()
I kdyby Třeštíková natočila dokument o výrobě skla, tak i tak by to bylo natočené poutavě, takže v tomto ohledu si nemůžu stěžovat, je prostě skvělá, ale bohužel jak byl René nezajímavý alibista už v prvním díle z 2008, tak je nezajímavý alibista i v druhém. Je to věčně nespokojený, negativní a ztěžující si člověk, který neví co vlastně chce, normální produktivní život je pod jeho úroveň a je příliš líný najít si něco pro co se nadchnout a čím si to žití a pohled na sebe zhezčit. A je celkem úsměvné, kdy po dekádách žití po věznicích střídaných žitím po kamarádech, případně nějaké hezké mladé nánynky, kterou bůhví čím vždy uhranul a kopáním se do pozadí zpestřeném hulením 200 cigaret denně, ho nejvíce život začal bavit, když se usadil a začal chodit do práce. Tak hlavně, že takový život je vopruz, prej. Neříkám, že mi ho v závěru i tak nebylo trochu líto, ale holt jak se říká 'jaký si to uděláš takový to máš'. ()
Časozbernú tvorbu Heleny Třeštíkovej zbožňujem a vyhľadávam tak dlho, že sa toľkých rokov nedožijú ani niektoré psie plemená. Čím viac som toho od nej však videl, tým väčší niekedy mám problém nesúdiť niektorých jej protagonistov. Možno je to dané tým, že starnem, neviem, no už ma proste nebaví sledovať blbcov. Sú všade okolo nás, nie je na nich absolútne nič výnimočné, tak prečo o nich natáčať filmy? Najvypuklejší je tento problém asi práve u Reného. Už jeho prvý celovečerák z r. 2008 ma iritoval. Nie nízkou kvalitou. Naopak, bola to klasická třeštíkovina. Lež samotným ústredným antagonistom. Snažil som sa mu porozumieť. Nevydalo. Proste magor. O takých ľuďoch ma nebaví pozerať filmy. Takže do „dvojky“ sa mi nechcelo, no aby som mal Třeštíkovej tvorbu skompletizovanú, šiel som do toho. A prvých 70% stopáže to bolo fakt o nervy. Len som krútil hlavou. Manželka môže potvrdiť, že až do susednej miestnosti, v ktorej sa v tom čase nachádzala, bolo počuť moje pindanie, hlasné odsudzovanie a azda možno (nepopieram) nadávky. Jasné, nie je to chyba režisérky. To je snáď každému jasné. Nejeden raz som sa však v duchu (ale i nahlas) pýtal, aký má zmysel natáčať filmy o exotoch. Potom som si ale uvedomil, že asi má resp. kto som, aby som o tom rozhodoval? Nech si každý samozrejme natáča čo chce. Ja ale následne mám právo povedať, či sa mi výsledok páči alebo nepáči. Našťastie ku koncu, ako sa René pomaly blíži k päťdesiatke, sa situácia zlepšila a začalo to konečne byť o niečom. I tak ale nechápem jeho životným rozhodnutiam. Pripadá mi to tak, že Reného najväčším problémom je jeho (údajná) inteligencia, kvôli ktorej neustále premýšľa, ale nad blbosťami a nie nad tým, ako si nájsť cestu k vlastnému synovi. Podobného farizejstva je film plný. Poviete si: no a? Třeštíková má predsa právo zaznamenať život takého človeka. Jasné, že má. No mňa tým neuchváti. Takéto typy poznám a poviem vám na rovinu, nie je na nich nič zaujímavé. Áno, na prvý pohľad môžu pôsobiť charizmaticky, ale je to iba klam. Strašne sa snažia vyzerať ako fenomény, lež v skutočnosti sú prázdni, nestoja za pozornosť. René skutočne nie je jediný alkoholik, zločinec a stroskotanec na svete, ktorý vie čítať. Fakt nie. Možno by bolo lepšie, ak by režisérka pitvala „jeho“ ženy, pretože mnohí diváci určite nepochopia, prečo ich priťahuje ako svetlo komáre. ()
Že je paní Třeštíková členkou oscarové akademie, to je zcela správně. Dá se říci, že jsem on ní ještě nikdy neviděl špatný film. Jsem rád, že své silné protagonisty sleduje i po premiérách jejich celovečerních filmů, co víc, že dokáže natočit pokračování, které se nesnaží jen pokračování natáhnout, nýbrž je smysluplným druhým dílem, který vede odněkud někam. To je i Reného případ, kde máme šanci vidět ho, kde jsme ho zanechali před patnácti lety, ale i to, kam ze svého bohémsky pozitivního života dospěl a to do letargických let. Jen tak dál, paní Heleno. ()
Galéria (10)
Zaujímavosti (2)
- Natáčanie filmu prebiehalo v mestách České Budejovice, zámku Hluboká nad Vltavou, obci Drahonice a na nádraží Lubenec. (dyfur)
Reklama