Réžia:
Walter BeckKamera:
Lothar GerberHudba:
Hermann AndersHrajú:
Juliane Korén, Martin Hellberg, Barbara Dittus, Bruno Carstens, Margot Busse, Vera Oelschlegel, Klaus Pönitz, Agnes Kraus, Fritz Decho, Jaecki Schwarz (viac)Obsahy(1)
Jedna z nejkrásnějších a nejznámějších klasických filmových pohádek o princezně Růžence a proroctví osudu zlé sudičky! Růženka se v den svých patnáctých narozenin píchne o vřeténko a usne hlubokým spánkem, z něhož ji po sto letech probudí statečný princ a zruší tím kletbu, kterou království postihlo. (oficiálny text distribútora)
Recenzie (4)
Totálna kravina ()
Ten, kdo napsal předlohu k filmu, věděl proč zůstat anonymní. V příběhu jsou vlastnosti Dobrého Krále ty, že netouží po bohatství a po moci; jak pak bude vládnout chudobný a bez pevné ruky netuším, asi autor pomýšlel na anarchii. Peníze jsou třeba, když král nebude hrabat jen pro sebe a shromáždí mnoho peňez a ty vhodně využije ... ___ Co se týče filmového zpracování, je to slušné. Některé efetky jsou příjemně jednoduché, třeba jak zámek obrůstrá trním; potok mění barvu, na své si tedy přijdou i milovníci LSD. ___ Na herecké obsazení obvykle nehledím. Zaujalo mě však, že 15-letou princeznu hrála 30-letá žena. Dnes tak vypadá každá 15-letá princezna. ___ Dívka a všichni lidé spí několik staletí a během té doby je nikdo nesní a ani se nerozloží. Dejme tomu, že by se to dalo příhodně vysvětlit magií, která se ostatně hodí k vysvětlení kdejaké ptákoviny a nedostatku. Řekl bych, že autor je lajdák, ale to by se mohl ozvat některý fanoušek Tolkiena a toho bych opravdu poslouchal nerad ... ___ Princ má být hodný, to je hezké, ale šplhat na strmou skálu a riskovat tím život kvůli kusu nitě (vřetena?) aby vyhověl ženě, kterou náhodně potkal; co by se stalo pokud by takhle princezně umřel při podobném neuváženém dobrém skutku. Pokud to má naučit děti, které nemají příliš kritického myšlení, jak být hodné, pak si myslím, že je to velmi nedomyšlené, protože kritické myšlení k býti hodným (občas) vhodné je - tento případ to ilustruje. Kdyby se malý skaut inspiroval princovým výkonem a lezl na skálu aniž by si pojistil, že nezemře, nevím jak dlouho by mu dělání dobrých skutků vydrželo ... možná do doby než by získal jetpack, ale jak by ho mohl získat když celou dobu riskoval život a nevydělával; možná by za to mohl vybírat peníze, řeknete si, ale ouha k vlastnostem dobrého prince (což je vzor podle této pohádky) nepatří touha po penězích. Malý skaut zemře chudý a zneužívaný. Opravdu hezké. ___ Nevím, nevím co s tím. Má to být pro děti? Po úvaze to je pro ně nevhodné. Má to být pro dospělé? Možná pro nějaké anarchisty. Chtěl tím tvůrce pobouřit? Ukázat nějakou zajímavou myšlenku? Možná, měl radši napsat na facebook. ()
Při sledování desetiminutového záznamu z ceremoniálu sudiček mi střídavě tanuly na mysl vyhlášené pojmy „valhala“ a „německý porno“. (Ovšem na to, že z třinácti německých sudiček je sudička krásy tou nejošklivější, nedopadlo to u princezny Rosalindy s půvabem až tak zle jako s rovněž přisouzeným „rozvinutým intelektem“.) Dederónské sterilní, nudné, herecky prkenné zpracování co do formy vyznívá jako sled poněkud dějově rozmáchlejších cimrmannovských živých obrazů, co do poselství je v karl-marx-stadtském duchu odsouzením nafoukaného feudála, který pohrdá pílí a v zájmu odvrácení kletby bídačí už tak těžce vykořisťovaný lid. Na druhou stranu je zde velkolepě řešena postava uražené sudičky (bodejť, Práci čest, nicht Wahr, Genossen?). Výsledně jde o velmi zajímavou interpretaci: Růženčina kletba je historicky pozitivním určením, neboť sto let spánku de facto zrušilo vládu starého krále a jeho řádu; s Růženčiným vysvobozením je pak bytostně spjato nastolení řádu nového: to vše v režii sudičky píle, která zde zosobňuje socialistickou revoluci, jakkoli se sama výslovně nehlásí k třídnímu boji. (Nejde o můj výklad: pohádka toto vše deklaruje zcela zjevně a jednoznačně.) „Řekni ve stájích, že máme nového krále.“ Ačkoli tedy ve srovnání s českými inteligentními a vtipnými filmovými verzemi klasických pohádek, disponujícími zajímavými plnokrevnými postavami, je tato dederónská Růženka chudinkou, mohli by se od ní čeští tvůrci srandiček učit smyslu pro epos, pro legendu, pro archetyp, pro vážnost vyprávěného slova, pro vážnost činů; pokud jde přímo o „Jak se budí princezny“, srov. zvláště přecpanost mermomocnou komičností, škrtnutí stoletého spánku a především čecháčkovskou dehonestaci uražené sudičky (k čemuž viz můj komentář tamtéž). Nastíněnému rozdílu odpovídá i rozdíl v pojetí tématické písně (zde náhodou v obou případech velmi pěkné, odhlédnu-li ovšem od gottlich textu „Jdi za štěstím“, přímo v pohádce naštěstí nerealizovaném). Poznámku k muzice přičiňuji u pohádky Sněženka a Růženka. ()
Reklama