Réžia:
Philippe GarrelKamera:
Raoul CoutardHudba:
John CaleHrajú:
Lou Castel, Jean-Pierre Léaud, Johanna ter Steege, Dominique Reymond, Margi Clarke, Bernard Ballet, Aurélia Alcaïs, Marie-Paule Laval, Anne Aor (viac)Obsahy(1)
Toto drama, odehrávající se v Paříži, soustředí pozornost na život umělců středního věku. Paul je divadelní herec, který se právě rozešel se svou láskou Ulrikou a vrátil se domů k těhotné manželce Fanchon a synovi Pierrovi. Jeho nejlepší kamarád Marcus je spisovatel a žije sám od té doby, co jeho přítelkyně, malířka Héléne, zůstala v Římě s jiným mužem. Paul se snaží žít podle pravidel, když ale náhodou narazí v restauraci na Ulriku, uvědomí si, že odejít z domova je velmi jednoduché. Nedbá na svého syna, ani na manželku a vydává se společně s Marcusem do Itálie... (Cinemax)
(viac)Recenzie (5)
Predpokladám, že toto bol pokus o umelecký film - dokumentaristický štýl s lenivou čiernobielou kamerou, minimalistické herecké výkony, ako keby tu nehrali herci, ale len ste tak nahliadli do neskutočne nudných životov dvoch nesympatických nudných týpkov. Tú nudu tu spomínam zámerne zdvojene, lebo aj napriek pomerne krátkej stopáži, je hrozne únavné dopozerať to do konca. Dialógy sú natoľko filozofické, že sú totálne o ničom, bez akéhokoľvek zmyslu (fakt ho tam nehľadajte). A keby vás neuspali dialógy, tak pohľad na tých hercov zaručene, lebo sú ako po trojnásobnej dávke liekov na ukľudnenie, akurát každú polhodinu hlavný trulko zvýši hlas, aby divákov prebral. Film s nulovou výpovednou hodnotou a umeleckou jakbysmet. Copak asi chtěli tímhle soudruzi říct? Preboha, veď o vzťahoch sa dajú točiť zaujímavé aj umelecké filmy, ktoré vás neunudia na smrť, v ktorých to proste žije, tu sa len tak prežívalo. K postavám si nevybudujete žiadny vzťah, sú vám v lepšom prípade ľahostajné, v horšom vám pôjdu riadne na nervy. ()
Ciernobiely film odohravajuci sa v Parizi. Pribeh- je to zo zivota, herci hraju ako o dusu - no a ja jakozto fanda Jean Pierre Leauda musim ist vysoko. 75 % ()
Zas jednou film, ke kterému jsem se dostal přes oblíbený soundtrack. Vůbec ne tak konejšivá podívaná, jakou jsem čekal podle Caleova poklidného piánka, co mi léta dělalo společnost na bůhvíodkud přepáleném cédéčku; láska se tu rodí těžce, ze sobectví, převářky, pochybností a nenaplněných představ, na několikrát a vlastně se nikdy tak docela nenarodí. Pro chlapa, který se v tomhle směru v životě nemálo nazmítal, sugestivní materiál k lehce sebemrskačské introspekci; efekt pro dívčí oči bude hádám trochu jiný. ()
Černobílý vlekoucí se film, když skončí zjistíte, že toho nemá tolik, co říct, jak se tváří. Spíše mne svým hlemýždím tempem uondal k úlevným titulkům. ()
Reklama