Réžia:
Francis VeberScenár:
Francis VeberKamera:
Claude AgostiniHudba:
Vladimir CosmaHrajú:
Pierre Richard, Gérard Depardieu, Anny Duperey, Michel Aumont, Stéphane Bierry, Maurice Barrier, Robert Dalban, Giselle Pascal, Philippe Brigaud (viac)Obsahy(1)
Komédia o dvoch domnelých otcoch, hľadajúcich strateného syna. Keď šestnásťročný Tristan utečie z domova, jeho zúfalá matka sa uchýli k riskantnej lži. Presvedčí dvoch svojich bývalých priateľov, že práve oni sú skutočnými otcami strateného chlapca. Smoliar Pignon a mužný novinár Lucas, ktorí o sebe samozrejme nevedia, poslúchnu volanie krvi a rozhodnú sa chlapca zachrániť a vrátiť matke. K tomuto ich úsiliu sa čoskoro pridá aj urazená ješitnosť, aby však dosiahli svoj cieľ, musia sa navzájom ochraňovať... (STV)
(viac)Videá (1)
Recenzie (153)
"Von mi dal hlavičku. Pánové, von mi dal hlavičku! Tak tys mi dal hlavičku. Uhhh. Dal mi ještě jednu, vidíte!" Scéna, která mě spolehlivě dostane vždycky a pak ještě ty hlody o bezva kytaře - kapela jako nová, když přijde Pignon poprvé mezi mládež do baru. Richard a Depardieu spolu sehráli pár filmů a vždycky to stálo za to. Otec a otec nejsou výjimkou a oba se sice drží svých archetypů potřeštěnce a drsňáka, ale perfektně to funguje. Ostatně jinak by to snad ani být nemohlo. K tomu skvělá hudba Vladimira Cosmy a poctivý dabing. Tohle nestárne... ()
Kouzlo takovýchto komedií tkví v tom, že jsou s mírnou nadsázkou zcela přirozené a ze života. Mám pocit, že dnes už se nic takového ani netočí (resp. točí, ale u nás moc neuvádí). Ty hlavičky jsou skvělé, a chechtal se i můj sedmiletý syn, který to neviděl, jen jsem mu to popisoval. Poctivých 80%. Znovu shlédnuto 19.6.2012 - milé, lidské, zábavné, přirozená pěkná hudba, tentokrát 75%. ()
V 70. a 80. letech se u nás hodně chodilo na Pierra Richarda. Člověk si tady připadal jako blázen, a tenhle každým coulem sympatický kudrnáč mu dodával uklidňující pocit, že i v daleké Francii je na tom někdo podobně. A k tomu ještě dokázal člověka slušně rozesmát, což se cení vždycky. Z jednoho i druhého důvodu vidím proto tyhle filmy jako nadčasové. Pamětník je zároveň taky rád lehce nadhodnotí, a to bez přílišných výčitek svědomí - nostalgie mu už takto velí. Otec a otec možná není úplně nejlepším filmem Velkého blondýna, ale já ho mám nejradši. Vzpomínka na skvělý rok 1986 (osmnáct je vám holt jen jednou), na návštěvu krnovského kina s přáteli (dávno zmizelými v propasti času), a konečně na samotný film (myslím, že je fakt dobrý) - to všechno dělá svoje. [Dokonce si dodnes pamatuju na předfilm: Byl o Haileyově kometě. Zpívali tam něco jako "blíží se kometa, bude konec světa". Moc pěkné představení to bylo léta onoho, jen co je pravda.] ()
Ďalšia francúzska kvázi bláznivá komédia. I keď čo sa týka vtipu, drží sa skôr pri zemi a čo sa týka krimi zápletky, tak tá je prekvapivo drsná a objaví sa tu sem tam aj nejaká mŕtvola. Je zhruba jasné, kam film celý čas smeruje a je preto chvályhodné, že záver je vkusný a povedzme že aj dojímavý. Film o vzťahu otca a syna môže byť zaobalený v akomkoľvek žánri a s komédiou, ako tu vidíme, si môže rozumieť. Škoda len, že som sa od srdca zasmial iba raz. ()
Po dlouhé době jsem viděla tento film a musím uznat, že kombinace V+C+R+D je balzám na duši a záruka kvality. Kontrast povah obou hlavních protagonistů, ale jejich stejné poslání - touha být otcem, dobrým otcem, tím nejlepším otcem - je zkrátka dechberoucí... Klasika. Francouzská komedie s hudbou V. Cosmy je nepřekonatelelná. ()
Galéria (22)
Zaujímavosti (5)
- Vůz, kterým Jean Lucas (Gérard Depardieu) jezdil v průběhu filmu, byl BMW 528i z roku 1977. (xmy)
- Natáčanie filmu prebiehalo vo francúzskom meste Nice. (dyfur)
- Když si v čase 1:20:00 pravý otec prohlíží Tristanův pokoj, v poličce lze zahlédnout figurku E.T. mimozemšťana. Tento film měl světovou premiéru téměř přesně o 1,5 roku dříve, než Otec a otec, a to právě ve Francii na festivalu v Cannes. (jan.hryz)
Reklama