Réžia:
Isao TakahataScenár:
Isao TakahataKamera:
Nobuo KojamaHudba:
Mičio MamijaHrajú:
Cutomu Tacumi, Ajano Širaiši, Jošiko Šinohara, Acuo Omote, Akemi Jamaguči, Tadaši Nakamura, Hiroši Tanaka, Mičio Denpó, Keiko Ueda, Teruhisa Harita (viac)Obsahy(1)
Ponurý příběh vypráví o dvou sourozencích, kteří se snaží přežít hrůzy Druhé světové války. Seita a jeho malá sestřička Setsuko jsou ponecháni osudu, když jejich maminka zemře na následky zranění po ničivém bombardování. Otec slouží u japonského námořnictva, ale rodina od něj už dlouhou dobu nedostala žádné zprávy. Dětí se ujme teta, avšak kvůli častým neshodám Seita se Setsuko odchází. Najdou si přístřeší, ale obstarat dostatek jídla je téměř nemožné... Hrob světlušek je založen na stejnojmenném románu podle skutečných událostí Akiyuki Nosaky. Bývá považován za jeden z nejpůsobivějších protiválečných snímků. V kinech byl promítán společně s pohádkovým anime Můj soused Totoro, který měl diváky po traumatickém zážitku povzbudit. (Fabienne)
(viac)Recenzie (382)
krásný a ještě líp zpracovaný příběh....pár slz padlo.... ()
1* za hudbu a slušnú animáciu. Neskutočná citová vydieračka s úplne "humusným" záverom. Anime mám velmi rád ale toto bol už vážne extrém!!! ()
On the one hand Hotaru no haka is very sad story, but on the other hand the final shape of the story is made very carefully and with great sence of perfection. The WW2 is simply still living in the minds, hearts and bodies of all living people very loudly and this fact is pushing emotions towards the surface. All of this could have happen differently, but in the movie are Seito and Setsuko brother and sister, who are worth of seeing. ()
Jsou filmy, na které se mi nekouká dobře a dokoukat Hrob světlušek mi trvalo hodně dlouho. Filmů z produkce Ghibli studia jsem viděla několik, všechny však byly z "jiného" světa, takže si dovolím říct, že na to, že byl tento film animovaný, mi přišel opravdu velmi realistický - někdy i více než jiné hrané filmy. ()
Smutný, velmi smutný film. Škoda že jsem ho nijak neprožil, to ale nutno nemusí znamenat, že je špatný. ()
Tenhle fim se věnuje dvěma trpícím malým dětem v době války. Je velice smutný. Možná je to zpráva japonců sobě, že válka není řešením, že válka jen ublížila jim samotným - jejich dětem. ()
Po shlédnutí takového filmu si uvědomíte, jak důležité jsou vaše starosti typu, mám si koupit plasmový televizor nebo projektor a sakra ! soused už má zase nové auto. Povinně bych nechal promítat všem lidem, kteří si myslí, že se mají špatně. ()
Neodpustím si to. Ve srovnání s Mayzakim mi tam chybí ten fantasy prvek. To je ta nadstavba jeho filmů. Tím netvrdím, že každý film by měl mít fantasy prvky, ale v kombinaci s touhle animací se mi to zkrátka vybaví. Příběh je silný, ale neřekl bych, že byl potenciál úplně naplněn. I když konec udělal k jeho naplnění velký skok. Nemůžu zapomenout na krásnou hudbu, která se asi nejvíce projeví v závěrečných titulcích. Prostě si myslím, že Hotaru no haka ve mně něco zanechá a proto dávám nadprůměrné hodnocení. ()
Smutné, smutné, smutneééé... Ach, idem si pozrieť niečo veselšie teraz, napr. Môj sused Tototro, minuli sa mi kapesníky.. ()
U filmů pustím slzu jen opravdu minimálně a nikdy by mě nenapadlo, že se to může stát u animáku. Není to film pouze o osudu sirotků během války, ale také o hloubce sourozenecké lásky, která je o to hlubší, čím okolnosti jsou beznadějnější. P.S. Citové vydírání typu roztomilé hlásky, kulaťoučké naducané tvářičky, dítě v maličkých topánkách, obličejíky ozářené světluškami,... mi nevadí :-) ()
Filmu ktorý je celý postavený jedine na tom, že je smutný, nemôžem vyčítať keď sa ma za každú cenu snaží dotlačiť k slzám. Nepoznám síce veľa rán osudu, ktoré by týchto súrodencov nepostihli, ale stále to pôsobí dojímavo a nie komicky. Aj keď americký stíhač čo pre zábavu strieľa po deťoch bol trochu naviac. ()
Smutny animovany film podla kniznej predlohy, ktora bola napisana podla skutocnych zazitkov Akiyukiho Nosaku. Popisuje ako japonske obyvatelstvo trpelo pocas bombardovania v druhej svetovej vojne - najma nedostatkom jedla. Smutnejsi o to viac, ze hlavnymi postavami pribehu su deti. Ako vypoved silne, animacia fajn, avsak okrem spomenuteho pribehu animak neponuka nic navyse. Kto ma chut na nieco vaznejsie, je tu moznost vidiet animak bez prikras. ()
Clovek si sadne k telke k animaku a od prvej minunuty na nho dopada kobercovy nalet smutku, depresie a bezradnosti. Necakal som to. Je to strasna sila. Hlavne pre mna, ked mi doma beha spunt vo veku Setsuko. Kvalita sa neda upriet a v mnohom predci jeho slavnejsich antivojnovych hranych bratov. Este s mokrymi licami som tomu vrazil ostrych 5 hviezd. Lenze v noci sa mi to rozlezalo a jednu uberiem. Z dovodu nelogickeho a nepochopitelneho konania Seita. Nehovorim, ze by to v konecnom dosledku neskoncilo rovnako, ale z toho co som videl sa o to podstatnou mierou pricinil prave on. A to nemozem prehltnut. ()
Na Hotaru no haka jsem se chtěl podívat už velmi dlouho. Hned úvodní sekvence mi jasně prozradila, že se mám připravit na velmi silný emocionální zážitek. Jakmile se spustily úvodní titulky, cítil jsem, jak mě film naprosto vtáhl a já žasl nad skvělým vizuálním provedením (ač japonskou animaci nijak dvakrát nemusím). V tu chvíli jsem naprosto věděl, že si chci projít tím peklem, že chci, aby mě film mířící na mě zbraní citového vydírání pohltil a já si ho užil na maximum. Vůbec mi nevadí, když film využije emočního nátlaku, pokud to koresponduje s tématem (splněno), pokud je použit účinně, efektivně (nikoliv jen efektně), a dokáže podpořit (nikoliv zapříčinit) přenos emocí na diváka. Hotaru no haka hraje na city velmi nekompromisně, má silnou výpovědní hodnotu, všechno by mělo/mohlo krásně fungovat. A i přes to všechno, ač mě to mrzí jako u filmu snad ještě nikdy, musím s politováním říct, že mě nechal poměrně chladným. U mě totiž snímek vyvolal úplně opačnou křivku než jako by si Isao Takahata asi přál. S každou přibývající scénou jsem se chtěl ponořit hlouběji. Místo toho jsem se ale začal nebezpečně přibližovat zpět k povrchu a cítil jsem, jak mne snímek pomalu opouští. Problém, který tohle zapříčinil, vidím ve výstavbě celého děje. Hned na úvodu nám Takahata prozradil, k čemu bude celý film směřovat. Skoro až do konce nás pak nechal sledovat rozkošnou Setsuko a hlava nehlava se nás snažil udolat. Zbytečně dlouho se divák seznamuje s hlavní hrdinkou. S vědomím jak to celé dopadne jsem tak dlouho čekal na nevyhnutelné, až mě to věčné čekání z atmosféry úplně vytrhlo. Když pak přišel samotný závěr, film brutálně změnil tempo a během několika scén zabrnkal na nejdojemnější strunu. Celé se to seběhlo tak rychle, že jsem nebyl schopný skoro zareagovat a skoro bez emocí jsem dokoukal závěrečný dojezd, který byl určen jen a jen pro vybrečení. Hrob světlušek tak je dojemným animákem, co ukazuje hrůzy a dopady války, ale jeho atmosféra i tempo jsou tak rozhárané a proměnlivé, že ve mně nedokázal udržet konzistentní emoci. I když se ze začátku jeví, že nástroj emočního vydírání má zkušeně pod kontrolou, v průběhu přestává fungovat a přehoupne se do pouze a jen využití na efekt. A i když se zde nachází spoustu silných a vizuálně podmanivých, chytrých záběrů i scén, jako celek ho nemůžu hodnotit jinak než průměrně. |65%| ()
Na Hrob světlušek nikdy nezapomenu, a nikdy ho nechci vidět znovu. Silnější emoční zážitek budeš hledat málokde. ()
Možná se to navenek nezdá ale je to dost náročný film a to protože to z vás ty emoce nedojí úplně poctivě a v půlce to začne být strašně na sílu... Proč to tak i přesto funguje? Protože od začátku to jde celkem poctivým tempem a rozloží vás to natolik že vám ve finále pak už bude jedno že to je strašně nucený doják. Jo tvůrci věděli moc dobře co dělají a jak vyzrát nad divákem ale i přesto že jsem byl dojatý tak mě to ani v jedné scéně nepoložilo a kecy o nejdepresivnějším či nejsmutnějším filmu odmítám. ()
Já nebrečím, ty brečíš, mně jenom něco vlítlo do oka.. Asi světluška. Zamáčkl jsem ji a pohřbil v krabičce od bonbónů. Moc hezky zpracovaný animák, kde mi stejně jako u mnohých dalších vadilo pouze pištění dětí. Má to hloubku, pohladí na duši i srdci. Akorát japončíci si za to bombardování mohli sami, i když samozřejmě ne obyčejní lidé. // Viděl jsem v originálním znění. ()
Jeden z nejsmutnějších filmů, které jsem kdy viděl. Hrůza války v podobě ničivého bombardování japonských měst, tisíce mrtvých civilistů, podmanivá hudba a příběh dvou sirotků, staršího bratra a jeho malé roztomilé sestry. Nejprve přijdou při náletu o mámu, poté žijí s příbuznými, ale jejich teta se k nim nechová zrovna přátelsky a není nadšena z toho, že jí visí na krku dva sirotci. Tak se přestěhují do opuštěné stoly a to je začátek jejich konce. Ačkoliv se brácha snaží a shání jídlo kde se dá, tak sestra trpí podvýživou, neustále brečí a viditelně umírá. Doktoři jí nepomůžou, a tak malá sestřička nakonec umře. Odtrhnutí se od společnosti člověku nepřinese nic dobrého a za války to platí dvojnásob, už jen proto, že přijdete o příděly potravin. Brácha pak skončí jako totální troska, což je ukázáno hned na začátku. Vše je protkáno motivem světlušek, které vylétají každou noc a které si sestřička zamiluje a když umřou tak jim vykope hrobeček. Asi nemám ani sílu tohle více komentovat, protože válečné utrpení, bezmoc a beznaděj válečných sirotků je dost silné téma samo o sobě. Tohle je film, který už nikdy nechci znova vidět. Film otevřeně hraje na city a pro přecitlivělé úzkostlivé povahy jako je ta moje to není úplně vhodný snímek před spaním. Budu z toho akorát týden v depresi. Díky japonská mango! ()
Možná jsem neměl pátrat po Hrobu světlušek ještě před tím, než jsem ho sám viděl, protože to rozhodně zážitek z filmu ovlivnilo. Nepodařilo se mi plně proniknout do děje, nestal jsem se jeho součástí a asi mi chyběl jakýsi soucit. Ale uznávám, že se jedná o jeden z nejsilnějších protiválečných filmů, které jsem kdy viděl. Na Schindlerův seznam sice nedosáhnul, ale i tak je to velmi intenzivní zážitek. ()
Nikdy v životě jsem u filmu nebrečel jako malé dítě. Až doteď. ()
Reklama