Réžia:
Guy MaddinKamera:
Luc MontpellierHrajú:
Mark McKinney, Isabella Rossellini, David Fox, Darcy Fehr, Erik J. Berg, Maria de Medeiros, Louis Negin, Arthur MacKinnon, Adriana O'NeilObsahy(1)
Surrealistická tragikomedie s pohádkovými rysy se odehrává v době "zlatého věku" kinematografie a zavádí nás do podivného světa lásky, smutku, ztrát a planých nadějí. Píše se rok 1933. Vládne velká hospodářská krize. Někdejší broadwayský impresário Chester Kent přijíždí se svou láskou Narcissou do rodného Winnipegu. Setkává se zde s lidmi, kteří kdysi hluboce zasáhli do jeho života, a dozví se o kuriózní soutěži o nejsmutnější hudbu světa, kterou vyhlásila krásná a bohatá majitelka pivovaru lady Port-Huntlyová. Kdysi si s Chesterem byla velmi blízká a setkání po letech otevře dávné rány i dosud nesplacenou vinu. Příběh plný vášně, lásky a nenávisti však ještě neskončil... Roli lady Port-Huntlyové ztvárnila Isabella Rosselliniová, známá z filmů Nevinná, Modrý samet, Smrt jí sluší, Zběsilost v srdci. Narcissu hraje Maria de Medeiros, kterou jme viděli ve filmech Henry a June či Pulp Fiction. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (10)
║Rozpočet CAD 3,5milióna║Tržby USA $699,225║Tržby Celosvetovo $824,777║ ()
Necítím potřebu v tom hledat víc než vtahující filmový zážitek. Práce s estetikou němých filmů tu je komplexní, nejde o vysilující maraton prázdných popkulturních referencí, jaké jsou teď v módě. Jde o aktivní užití historie bez vypočítavého pohazování easter eggů - nesmírně osvěžující. ()
Výborné vizuálie alá němý film, ale příběh tak trochu na dlouhý loket. Účinek silně morbidního humoru a surreálných nápadů se obrousí zhruba v polovině, postavy se pohybují v postmoderním vzduchoprázdnu, takže ke kýženému kliknutí s divákem (= já) vůbec nedojde. Pěkná hříčka za tři a půl. ()
Jeden z nejdivnějších a nejstylizovanějších filmů, jaké jsem kdy měl to potěšení vidět. Forma (odkazující k technické podobě kinematografie let raně třicátých) válcuje obsah opravdu suverénně, ústřední zápletka je prakticky nepodstatná, hraje se čistě na kouzlo okamžiku, absurditu situace, vizuální a aluzivní vtípky. Čím víc nad tím filmem přemýšlím, tím víc si zpětně užívám jeho nezaměnitelnou potrhlost, kombinaci parodie a pocty směrem k prvopočátkům narativního filmu (které mimochodem kanadská filmografie jako taková nezažila). Rozhodně jeden z těch filmů, který balancuje na hranici geniálního díla a zavrženíhodné ptákoviny a s mistrovskou grácií přepadává k tomu prvnímu. Paranoidní lady Port-Huntlyová v podání Isabelly Rossellini je fajn, ale nejlepší momenty filmu si pro sebe kradou Mark McKinney jako charizmatický slizák Chester Kent a rozkošná Maria de Medeiros v roli ještě rozkošnější Narcissy (The Song is You!). 80% ()
Zlatý věk a nejsmutnější hudba světa? Proč ne. Pro mě je nejsmutnější hudba, co jsem kdy slyšel, tak Mahlerova a Islandské lidové písně. příspěvkem ()
Nějak nevím. Ta forma skutečně velice dobře evokuje kinematografii 30. let - použité zrno, černobílá barva, kulisy jak od Murnaua nebo Fritze Langa, některé scény skvělé, ale celkově mne to nijak nevtáhlo. Jak tu někdo píše, v určité chvíli toto ozvláštnění přestane bavit, a dostaví se pocit nudy. Koukat na to 100 minut je pak občas dokonce utrpení. Jistě, formou je to výjimečný film, ale umění nedělá jen forma, ale i obsah, a ten je zde rozmělněn z jedné povídky, což je hodně znát. Navíc povídka má takový nostalgický nádech, film je prostě surrealistickou feérií. ()
Sice je to tak nějak o ničem...ale obdivuji autory, jak dokázali vykreslit tu starou atmosféru...jen ta mě přilepila na plátno, že jsem tu hodinu a půl vydržel...obzvlášť "americký úsměv" v podání Davida Foxe prostě nemá chybu. :) ()
Estetiku filmů Guye Maddina miluji a ze všech jeho filmů Nejsmutnější hudbu úplně nejvíce. Tato morbidní romance odehrávající se v alternativní minulosti je plná tolika klišé, že každý hollywoodský bockbuster by se mohl skrčit do koutku a stydět se za svou originalitu. Ovšem zde tato klišé tvoří dokonalou kulisu nevídané atmosféře. Herci své city a pocity přehrávají, jak jen mohou - o dramatičnost není (stejně jako u němých filmů z počátku minulého století) nouze. A hlavně o originální nápady. Mohl bych psát dlouho, jak mě Hudba bavila, raději si ji půjdu opět pustit ;). ()
Snaha o vyprávění nějakého "příběhu" je zde bohužel na škodu a snižuje velký surrealistický potenciál filmu. Především ze začátku jsem se totiž skvěle bavil a žasl nad kanadským černým humorem. I tak jde však o mimo-řádný snímek, který by měl vidět každý cinefil... ()
V kontextu Maddina je Saddest music přece jen málo mad. Potěšil mě cast, herecké výkony jsou o dva stupně výš než obvykle - což film svým způsobem ale okrádá o část Maddinovi obvyklé snové bizarnosti. Na Maddina je prostě těžký jít s obvyklou logikou, a 1 + 1 může být ve výsledku klidně míň než 1 - 1. ()
Reklama