Réžia:
Matthias GlasnerScenár:
Matthias GlasnerKamera:
Jakub BejnarowiczHudba:
Lorenz DangelHrajú:
Lars Eidinger, Corinna Harfouch, Lilith Stangenberg, Ronald Zehrfeld, Robert Gwisdek, Saskia Rosendahl, Tom Böttcher, Anna Bederke, Hans-Uwe Bauer (viac)Obsahy(1)
Rodina Luniesových už dlouho není skutečnou rodinou. Lissy Lunies (Corinna Harfouch), které je kolem sedmdesáti let, je klidná a šťastná, když je její manžel Gerd (Hans-Uwe Bauer), který pomalu chřadne kvůli demenci, umístěn do pečovatelského domu. Její nově nabytá svoboda však netrvá dlouho: vážné nemoci a nástup slepoty signalizují, že jí samotné už mnoho času nezbývá. Mezitím její syn Tom (Lars Eidinger), který je dirigentem, pracuje se svým depresivním nejlepším přítelem Bernardem (Robert Gwisdek) na skladbě s názvem „Umírání“. Tomova bývalá přítelkyně Liv (Anna Bederke) chce, aby se stal náhradním otcem jejího dítěte. Jeho sestra Ellen (Lilith Stangenberg) si začne románek s ženatým zubařem, s nímž sdílí vášeň pro alkohol a opojení. Ale všechno v životě má svou cenu. Tváří v tvář smrti se odcizení členové rodiny konečně znovu setkávají. (mac000)
(viac)Videá (1)
Recenzie (6)
Stručně uchopit a popsat celý tříhodinový film je nemožné. Samotná délka může být pro spoustu diváků rozhodujícím faktorem, jestli se na film vydat. A přiznám, že když jsem se po subjektivních dvou hodinách podíval na hodinky a zjistil, že uběhla teprve hodina, dost jsem se vyděsil, jestli film vůbec zvládnu celý. Nicméně po této umíraci hodině přišel střih, jiné postavy, jiná kapitola, která by se dala popsat jako komplikované rodinné osudy. A tohle bylo najednou zajímavé, poutavé, že za subjektivní hodinu uběhlo filmu 90 minut. Pak tedy přišel konec, opět trochu tahlejší, a hlavně kdy se divák začne ptát, jaký byl smysl toho všeho a zda autor nemířil ve svých ambicich o definitivním filmu příliš vysoko. Za mě polovina filmu 2*, polovina 4*, ve výsledku aritmetický průměr. ()
Skvěle natočený, mistrovsky napsaný a precizně zahraný rekviem za skomírající rodinné vazby o pěti kapitolách a epilogu, v němž komplexní postavy řeší netriviálním způsobem vzájemné vztahy a komplikované problémy spojené s prací, nemocemi, opatrováním dětí a různými formami umírání ve vší složitosti, kterou s sebou život přináší. Sofistikovaně vystavěné vyprávění s každou další kapitolou mění perspektivu, rozšiřuje kontext celé situace a dodatečně obohacuje dřívější dění o nové detaily a významy. Bravurní dílo o klíčových vlivech na formování osobnosti, o různých podobách zpracovávání duševních strastí, ale také o empatii a vzájemném pochopení. Spousta scén hodných zapamatování včetně několika hudebních, bravo. ()
Epický film-život, svého druhu nejzdařilejší od Toniho Erdmanna. Pravý opak sterilně útrpné podívané, jakou bychom dle názvu čekali. Přechod ze vcelku vážného rodinného dramatu do hororové komedie a la Grand Guignol je asi nejlepší scenáristický twist, jaký za poslední roky pamatuju. Svou interpretační bohatost film nijak nepředvádí a i přes tříhodinovou stopáž zůstává divácky přístupný. Takhle si představuju chytrý mainstream. ()
(KVIFF 2024) Umírání, film, na který jsem neměl prakticky žádná očekávání, a to se vyplatilo jak sviňa. Film mě překvapil v dobrém slova smyslu. Jediné, co mě překvapilo, je délka filmu, protože tento film trvá neskutečných 181 minut. Tohle jsem ale před vstupem do kina nevěděl. Chodil jsem na filmy naslepo a vždy se to vyplatilo, teda většinou. Tohle je vlastně jediný tříhodinový snímek na letošním ročníku. Loni jsem taky jeden tříhodinový, navštívil, byl to vietnamský snímek Uvnitř žluté kukly, který byl jedním z nejlepších na loňském ročníku. Ale teď zpátky k filmu, film se dělí do pěti částí, kde první tři sledují životy postav a ty zbylé dvě jsou jen takový dojezd. První část byla docela pomalá, únavná a nezajímavá, to však zlomila druhá část, která mě odpálila krásnými písněmi orchestru a naprosto neskutečnou scénou u stolu matky a syna, kde bylo cítit tolik emocí, až jsem málem odletěl až na Mars. Třetí je taky cajk, byla tam nějaká nahota, takže fajnšmekři nezoufejte. Čtvrtá už pomalu film uzavírá a pátá je jen epilog. Já jsu spokojenej. 8,5/10 Tohle byla opravdu kvalitka. (Thermal/Malý sál - 5.7.2024) ()
Velice empaticky a lidsky natočené drama. Tři hodiny uběhly jako nic. Matthias Glasner dává všem postavám vlastní prostor a nikam nespěchá. Umírání je rozděleno na 5 částí, které vždy popisují úhel příběhu z jedné z postav (ale ne ve stylu Rashomona). Přišlo mi zajímavé, že každá část reflektovala (nejen narativně) vztahy mezi protagonisty. Třeba třetí část filmu se (téměř) úplně odklání od narativu, který tam byl do té doby, ale tím, že už tušíme, o koho se jedná, tak sice třetí část nerozvíjí "hlavní linku příběhu", ale celkový narativ filmu. Jsem přesvědčen, že tenhle film by šlo velice detailně analyzovat, ale vzhledem k délce jsem rozhodně vše nepochytil. Ač postavy ve filmu mají určitý "komplex chladnosti", ke konci se ukazuje, že tato chladnost je formou pochopení. Jako jediný nedostatek (dá-li se to tak nazvat) považuji to, že emocionální vrchol filmu pro mě nastal už v první třetině a konec už nebyl tak katarzní. ()
Reklama