Réžia:
Howard DeutchScenár:
John HughesKamera:
Tak FujimotoHudba:
Michael GoreHrajú:
Molly Ringwald, Harry Dean Stanton, Jon Cryer, Annie Potts, James Spader, Andrew McCarthy, Jim Haynie, Alexa Kenin, Kate Vernon, Andrew Dice Clay (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Andie Walshová je osmnáctiletá studentka, která se musí postarat nejen o sebe, ale i o svého povalečského otce, který je nešťastný z útěku své manželky a neustále slibuje, že si najde práci. Andie je díky tomu jiná než její spolužáci. Sama si vlastnoručně tvoří všemožné růžové kreace a tím je stále všem na očích. Má svůj vlastní vkus a sebevědomí. Přesto ale zatím v životě nepoznala moc lásky. Jednoho dne se ale život Andy naprosto změní... (Lencha)
(viac)Videá (1)
Recenzie (58)
Osmdesátá léta byla šílená. V hudbě laciné syntezátory, v módě strašlivé trvalé, bizarní fashion kreace, pastelové barvy a ...růžová... Romantické příběhy byly ovšem stejné jako v jakékoliv jiné dekádě... PS: Pozornost si zaslouží zcela jiný příběh spojený s pod titulky běžící stejnojmennou písní od kdysi kultovních Psychedelic Furs. ()
Fajnová romantická komedie, která ničím neurazí a některé může potěšit úsměvem Molly Ringwaldové nebo výstupy Jona Cryera (dva a půl chlapa). Hlavně na tu Molly se dobře dívá. Naopak její vysněný protějšek je takový nudný kukuč, že vše kolem něj (i to, že má být bohatý a vypadat tak) není vůbec uvěřitelné. ()
Ty jo... Osmdesátý léta byli drsný... Hudba, oblečení, účesy... Námět dobrej... Kdyby se toho ujal někdo dneska, dokážu si představit, že je to hit... Ale i na tehdejší dobu si mslím, že to muselo být úspěšný... Každopádně přátelství, škola, trable a první lásky s trochou sociálního dramatu... Rozhodně nelituju té hodinky a půl... ()
Jo, jo, tenkrát se ještě označení teenage komedie nerovnalo přehlídce spoře oděných v uvozovkách hereček a drogami či alkoholem omámených pablbů. Tvůrci na to šli pozvolna, Molly Ringwald se vyhřívala na výsluní a John Hughes to měl tehdy všechno pod palcem. Jednoduchý až by se dalo říct tuctový romantický příběh s lehkým sociálním nádechem, tuny laku na vlasy, oblečení kombinující kýč se vkusem, zvuk syntetizátorů, tak tohle přesně byla osmdesátá léta a Kráska v růžovém byla jejich královnou plesu. Pro mne jedna ze srdečných záležitostí té doby. ()
Rok 1986 je moje srdcovka. Je to nejen rok mýho narození, ale koukám že i rok parádního vkusu :)) To, co Andie udělala s těma krásnýma růžovýma šatičkama, by mělo být trestný. Film jsem si ale zamilovala, ty osmdesátky jsou prostě návykový. Včetně hudby - soundtrackový Wouldn´t it be good od Danny Hutton Hitters je fakt pecka. ()
Reklama