Obsahy(1)
Rodinný dokumentární portrét všemi generacemi milovaného českého autora, herce, textaře, scenáristy a spoluzakladatele legendárního Divadla Járy Cimrmana Zdeňka Svěráka, který natočil jeho syn, světoznámý režisér Jan Svěrák, se svým kolegou Martinem Dostálem. Dali mu lehce humorný podtitul "Mramorizace Zdeňka Svěráka". Oba tvůrci laskavě nahlížejí do tvůrčího zákulisí i soukromého zázemí Zdeňka Svěráka a nechávají vyniknout jeho nezaměnitelné vnímání světa. Dávají rovněž možnost poznat kouzlo mnoho desítek let trvající sounáležitosti, na jejichž základech stojí úspěch slavného cimrmanovského souboru. Stranou však neponechávají ani momentky ze Svěrákovy životní cesty a soukromého života, na nichž odhalují pro řadu diváků možná neznámé odrazy jeho osobních osudů ve filmech, které si získaly trvalou přízeň publika. Snímek má nicméně osobní rozměr i pro samotného režiséra, který v době realizace prožíval společně s otcem tvůrčí i generační spor. Natáčením portrétu se pokoušel rovněž hledat nová východiska pro vzájemný vztah, jehož hodnotu mohli diváci ocenit na působivých filmech Obecná škola, Kolja či Tmavomodrý svět – plodech kongeniální spolupráce otce a syna, jež naštěstí měla úspěšné pokračování. (Česká televize)
(viac)Recenzie (209)
Nehodlám se pokoušet o objektivní hodnocení, Zdeněk Svěrák je pro mě reálně neskutečná osobnost s 'O' sálajícím od pohřebních koncertů až do českého nebe, zatímco Jana jako režiséra přímo miluju! Tak stejně, jak přirozeně, ale s citem a nadhledem, dokáže popisovat události druhé světové války nebo příběh stárnoucího učitele s touhou žít, se dívá i na svého otce. Ne jako na obdivovaného 'Cimrmana', ne jako na modlu českých scénářů, ale jako na člověka s chybami a problémy, kterého přes všechna nedorozumění má opravdu rád. Janovi se ze všech vzpomínek podařilo udělat velmi milý a funkční příběh, člověk se při mnohých téměř dojme a přitom mu pořád zůstává úsměv ve tváři. Při Zdeňkových vzpomínkách na dětství, na cesty do školy přes hřbitov, na silná přátelství i pocity v manželství, na zážitky z učení i myšlenky před začátkem každého dalšího představení... A k tomu oku lahodící záběry, které ovšem ani trochu neodvádějí pozornost od příběhu. Dokument od Svěráka o Svěrákovi - já jsem na filmovém obláčku a vy si budete muset asi názor udělat sami. ()
Krásně a s citem natočený dokument, který rozhodně nemá co dělat s "home videem" ! Tady je poznat, že to dělal zkušený filmař a ještě k tomu s láskou. Příjemná věc. ()
Obsahově obsáhlý, plný rozhovorů a filmových ukázek, dokument o dnes již legendě českého filmu. Malinko zamrzelo opomenutí některých jeho úžasných filmů (např.Tři veteráni). A také ani slovo o další výrazné součásti Svěrákova života a to sice jeho charitativní činnosti. Jan Svěrák to v diskuzi po promítání odůvodnil tím, aby dokument nebyl příliš přesládlý. Tak dobrá. ()
Klidný, oddechový, lehko stravitelný životopisný dokument. Nečekejte technickou dokonalost a desítky nových informací, podobných filmů můžete na Dvojce vidět celou řadu. Tři hvězdičky nejsou málo, Tatínek prostě víc dostat nemůže. A ještě jedno upozornění: Netěšte se celý film na závěrečnou otco-synovskou hádku. Trvá pár minut a vlastně to ani hádka není. 70% Zajímavé komentáře: Radek99, solskjaer ()
S citem natočený dokument, jenž přináší i překvapivá fakta, která jsem rozhodně nevěděl (Smoljak a scénáře.) Je poznat, že to točil syn. Líbil se mi i závěr, ovšem Jana Svěráka nechápu (tedy hlavně jeho nechuť točit, i když si, jako někteří ostatní, ani zdaleka nemyslím, že by se snažil svými filmy "sám sobě stavět pomník".) ()
Tak pro fanclubáky Zdeňka Svěráka jednoznačná povinnost, otázkou však zůstává do jaké míry je tento dokument informačně přínosný. Měl jsem dojem, jako kdyby si dokumentík o všechno jen tak lehounce otřel a do ničeho pořádně nezajel. Vztah s Láďou Smoljakem vylíčen v několika větách, o Oscárkovi jen pár slov a o "dobře utajený" dvojici Uhlíř - Svěrák slov ještě méňě. Vzpomínky na dětství sice krásné, ale nějak blbě nastřihané viz "měl jsem jako kluk z Prahy problém mezi vesnický kluky zapadnout, tady tou cestou přicházeli pražáci.." To je fakt ryze cimrmanovské info, škoda že pan Svěrák neukázal odkud táhnul Napoleon. Nechci se tady tatínkovi nějak vysmívat, protože to hlavní, tedy upřimná výpověď v srdcovým obalu z toho jde, jen si myslím, že více je někdy více. Nicméně sympatie a upřimnost musí zvítězit nad dojmy a výtkami. ()
Velmi kvaklitní dokument o člověkovi, který jako málo kdo ovlivnil svým humorem naší dobu – je až neuvěřitelné, v čem všem má Svěrák vlastně prsty a kolik toho, co říkáme, pochází z jeho hlavy. Synátor Jan Svěrák vše pojal zábavně, nebojí se vyvést na povrch i napjatou atmosféru mezi ním a otcem (ale trochu i mezi Svěrákem a Smoljakem). Vše dobře doplnil hudbou z "tátových" filmů a osvěžil ukázkami. Celé je to takové člověčí, zábavné a vtipné... no a taky smutné, jak už to tak v životě lidským bývá. ()
Subjektivní ukázka života jednoho Českého stále žijícího monumentu člověka. Ukazuej mnoho pohledů, ale stále vynechává něco co by se dostavali nebýt režisér i příbuzným. Avšak dokument k osobě Zdenka Svěráka dodává lidskost a živoucí lehkost. ()
Nemozem dat menej... Jednoducho to nejde. Uzasna vec, po ktorej si poviete, ze mat taku krasnu milujucu rodinu, spokojny zivot za sebou a este vela pred sebou. Sverak je clovek, ktory na mna posobi dojmom, ze keby som ho stretla na ulici, asi by som ho objala a povedala "dakujem. " Tak DAKUJEM Zdenek a Honza. PS: Som rada, ze sme sa tych Vratnych flias dockali... ()
Milý, lidský, hřejivý, citlivě natočený, i když místy překvapivě kontroverzní a pro zúčastněné zřejmě i trochu bolestivý dokument o Člověku Zdeňku Svěrákovi. Nebudu zastírat, pro mě osobně největší žijící osobnosti českého filmu a mediální kultury obecně. Mám toho člověka rád (jak jen to je v mediálním světě možné) a hřejí mě všechny ty maličkosti, kterými poetizuje život, a to nejenom ten filmový a divadelní, ale i ten svůj soukromý. Tatínek nejen syna Jana, taky otec Járy Cimrmana, ale i mnoha a mnoha filmových rolí, námětů, scénářů, množství už dávno zlidovělých filmových a divadelních ,,hlášek", písňových textů a hlavně pohledu na svět, v němž převažuje moudrost, dobro a člověčí kvalita... Zdeněk Svěrák je v mých očích novým Janem Werichem, tedy jedinou veřejně známou osobností poslední dekády, která reprezentuje kumulaci lidské životní moudrosti a zkušenosti... Podobné filmy: Zdravý nemocný Vlastimilený Brodský ()
Tatínek je ve výsledku takový jako snímky dua Svěrák und Svěrák. Laskavý a příjemný. Zároveň i zajímavými informacemi naditý a přitom ožehavým tématům se nevyhýbající pohled na (nejen) uměleckou tvorbu našeho předního tvůrce. ()
Jeden z okamžiků, kdy mi došlo, že u mě rodinné hodnoty budou zabírat vždy jedno z nejdůležitějších míst. A když je Svěráci dokážou udat ve svých filmech, je jen logické, že je dokáží udat i sobě navzájem. Každý druhý monolog dojímá, každý první pak přetéká intelektem, zkušeností a moudrostí. ()
Jan Svěrák nezapře klasického filmaře a udělal všechno pro to, aby se vyhnul "mluvícím hlavám". Jenže na dramatický příběh má příliš nekonfliktního otce. :o) Aranžované výjevy, jak hodný pan Svěrák rozmlouvá s vnoučátky nebo se dojímá ve svém rodišti věru zápletku nevytvoří, takže jako berlička posloužil hojně publikovaný spor o Vratné lahve. Ostýchám se to vyslovit, ale skoro si myslím, že to byl od režiséra mírně amorální reklamní trik. 70% ()
Krásný pohodový film o Zdeňku Svěrákovi, kterého mám rád. ()
Milý dokument o národem milovaném tvůrci, kterému by možná prospělo, kdyby ho netočil jeho syn. Ale i tak se člověk dozvěděl docela dost nového... ()
Laskavý portrét nejlepšího a nejsympatičtějšího scénáristy, dramatika a textaře, jakého jsme kdy měli:) Přesto bych radši viděl ty Vratné lahve. ()
Tatínek je blbec, chtělo by se říci spolu s Němým Bobšem a kdoví, jestli synátor něco podobného názvem svého díla nezamýšlel. Jak známo, vznikal dokument v době hlubokého rodinného rozkolu a já bych něco takového úplně nevylučoval. Otázka je, zda se i poznal, protože já si to o Svěráku starším myslím už dlouho a tento dokument ho víceméně ukazuje právě jako urážlivého nedůtklivého narcise, který se nedokáže přenést přes nesouhlas (jak typické pro lidi jeho orientace). Na tom nemění nic jeho dílo, které, tedy to starší, zasluhuje povětšinou úctu a respekt, ale osoba tvůrce a jeho dílo jsou obvykle dvě různé věci. Co se dokumentu samého týče, standardní věc, nijak zásadní a objevná co do formy i obsahu. ()
Filmová pocta osobnosti, která mě, co se týče humoru, velmi ovlivnila, se vydařila. Vytknul bych jenom jednu věc, a to délku; hodina a půl je strašně málo (nebo alespoň pro mě ano), chybí mi zde třeba více z DJC nebo zmínka o dětských filmech dle scénáře Zdeňka Svěráka (Tři veteráni, Lotrando a Zubejda, Ať žijí duchové!). Určitá dojemnost (navozená hlavně hudbou a přítomností vnoučete) se zde nachází, ale je ve snesitelné míře a nesklouzává k patosu. ()
Zdeněk Svěrák je okouzlující osobnost, jeden z mimořádných scénáristů, které máme. Je báječné, že mu jeho syn natočil takovou poctu, byť to mezi nimi (tak jako v každém normálním vztahu) někdy trochu skřípe. ()
Svým způsobem nádherný dokument, který ale došel svého zadostiučinění z naprosto liché podstaty potřeby "dramatu". S tím ať se jde mladý realizovat jinam. ()
Reklama