Réžia:
John ErmanKamera:
Tony ImiHudba:
Irwin FischHrajú:
Woody Allen, Peter Falk, Michael McKean, Liev Schreiber, Edie Falco, Sarah Jessica Parker, Kirk Acevedo, Whoopi Goldberg, Michael Badalucco (viac)Obsahy(1)
Willie Clark žije v New Yorku, o angažmá ale tato bývalá kabaretní hvězda nezavadí. Ne že by byl telefon hluchý, ale když mu jeho agentku a zároveň neteř Nancy nějakou roli sežene, pokazí vše svou hašteřivou povahou. Štěstí se na něj ovšem nakonec usměje - má to však háček. Televizní společnost nabízí tučný honorář, když vystoupí společně se svým bývalým hereckým partnerem Alem Lewisem. Oba muži však již splu dlouhá léta nemluví. Nancy se je nakonec podaří přemluvit, ale při natáčení jak Willie, tak Al roztáčejí takové víry humoru, hádek a vášní, až jde z toho hlava kolem... (oficiálny text distribútora)
(viac)Videá (1)
Recenzie (20)
Neil Simon napísal veľa skvelých divadelných hier a táto je jedna z nich. Peter Falk je úžasný, na jednu stranu hrozne otravný, no na druhú vtipný s každou hláškou, ktorú pustí z úst. Woody tu až toľko priestoru nedostane, ale keď je táto dvojka spolu, tak nuda nehrozí. Za verziou z roku 1975 táto až tak veľmi nezaostáva, bavil som sa skoro tak isto. ()
Je to příjemná komedie, bryskní a jízlivá. Je založena na duchaplné slovní výměně zahořklého starce a cynického důchodce, bez vulgarit a jiných pokleslých trapností. Výsledek je poměrně svižný a osvěžující a ve svých nejlepších chvilkách s neuvěřitelnou kadencí práská jedno slovo za druhým, jednu větu za druhou, jednu vzletnou impertinenci za druhou. Úsměv se dostaví již na začátku, smích přichází na řadu později, zato vždy v kratším intervalu a se silnější intenzitou. Hlavní postavou je zahořklý starý komik Willie Clark (dobrý Peter Falk) a jeho uštěpačný přístup k životu. Pocit ukřivděnosti je v něm hluboce zakořeněn. Ukřivděnost zvýrazňuje jeho štiplavou slovní zlomyslnost a ta víceméně míří na všechny strany, bez rozdílu pohlaví, stáří, barvy pleti, či zaměstnání. Slovní drzost výpadů ho udržují při životě, jeho slova se zasekávají do masa i mozku. Kousavě, řezavě, důvtipně, vznešeně. Důstojným a obratným protihráčem i spoluhráčem je Clarkův bývalý partner v komických výstupech Al Lewis (skvělý Woody Allen). S neuvěřitelnou lehkostí a samozřejmostí vrací každý slovní úder až do psychického vyčerpání z nemožnosti zastavení slovních hrátek škodolibosti. Je trpělivý i prchlivý a i přes svoji pesimistickou povahu se snaží o překonání zatvrzelé záště, která přetrvává roky. Lákadlem je omamná chuť při vzkříšení pohaslé slávy ústřední dvojice. Z dalších rolí: Clarkova energická neteř s neumdlévající chutí opětovného spojení komické dvojice Nancy Clark (šarmantní Sarah Jessica Parker), Alova přívětivá dcera Carol Davison (Edie Falco), či rázná zdravotní ošetřovatelka zhrouceného Clarka (Whoopi Goldberg). Slovní invektivy jsou štiplavé, adresné a kořeněné. Slovo ke slovu se pojí v mimice tváří a prstů bez umdlení, bez nedostatků vyjadřovacích prostředků až ke stavu srdečního selhání. Není to laciné, je to chytré a humorné ve svárlivosti příjemné zábavy. ()
Příjemné odpolední posezení u čaje se dvěma starými dobrými známými. Peter Falk jako senilní, ale stále vitální dědula a Woody Allen ve své typické neurotické herecké poloze (jenom ty intelektuální vtípky chybí) celý film v pohodě utáhnou. Spíš než nějaká třeskutá komedie je to spíš nostalgické vzpomínání na staré zašlé časy, kdy bylo vtipné říkat slova obsahující písmeno "K" a schválně někomu prskat do obličeje. Jsem zvědavý na původní adaptaci s Burnsem a Matthauem. ()
Bohužel mě tento film zklamal. Čekal jsem nadprůměrnou zábavu, které jsem se nedočkal. Chvílemi jsem se nudil a stále čekal, kdy se to rozjede, ale nerozjelo. Přestože mám rád Petera Falka i Woodyho Allena, nemůžu dát více, než 2* Taky mi nesedl brněnský dabing, který se podle mě hodí jen na seriály, ve filmech ho nesnáším, bohužel jsem neviděl verzi s titulky, možná by to bylo o něco lepší... ()
He’s telling me what’s funny. How many years I’ve been in the business? / 225! / Not 225. 44 years! You learn what makes an audience laugh. Nebylo to tak smutné, jak jsem čekal. Což neznamená, že to bylo smutné málo. Těžko pomýšlet na něco bezútěšnějšího, než je vyšeptaný komik, chrlící v jakési zatvrzelosti hraničící s pomstychtivostí vůči současnému publiku předvčerejší fóry. O jak prošlé zboží se jedná vám dojde při narážkách na Steva Martina s Johnem Candym, Davida Lettermana a vtipy Robina Williamse, hodnocené jako "fekální". Světlem prozařujícím záměrně zašlý komediální prostor je Woody Allen, jehož legrace sice vypovídá o jisté neduživé křehkosti, ale nepostrádá stopy života. I když není uveden jako spoluautor, řada onelinerů jakoby vypadla z pověstného šuplíku nepoužitých nápadů: You think Los Angeles is a promotion? That’s like being exiled to another country. If Napoleon was alive, that’s where they’d send him. Ty Falkovy, stejně četné, navozují jen výčitky svědomí, že jste nepadli v Normandii. Jako fór pro změnu nejapný lze vnímat angažmá (zdravotní) sestry v akci Whoopi Goldberg resp. Sarah J. Parker v roli, která těží z Woodyho odkazu pro změnu jinak než jako poradkyně v oblasti sexuální osvěty. Naznačovat jejich účastí budoucnost komedie bylo hloupé i v roce 1996. Zdaleka nejvtipnější je naopak skutečnost, že Woodyho postava žije v domě vlastní dcery... ()
Reklama