Réžia:
Kay PollakKamera:
Harald Gunnar PaalgardHudba:
Stefan NilssonHrajú:
Michael Nyqvist, Frida Hallgren, Helen Sjöholm, Lennart Jähkel, Ingela Olsson, Niklas Falk, Ylva Lööf, André Sjöberg, Mikael Rahm, Barbro Kollberg (viac)Obsahy(1)
Slavného dirigenta uprostřed koncertu postihne infarkt. Přestože má diář plný na 8 let dopředu, rozhodne se změnit životní styl a odjíždí do rodného městečka na severu Švédska, odkud se s maminkou odstěhoval kvůli šikaně, když mu bylo 7 let. Tady se postupně zapojí do kostelního pěveckého sboru, což radikálně ovlivní nejen jeho život, ale i dosud poklidný řád městečka. (JANARYBA)
(viac)Videá (1)
Recenzie (67)
Jak má muzikant hodnotit filmy o muzikantech, že... Film na mě zapůsobil asi tak, jako když si objednáte čistou severskou vodku, tu vám sice přinesou, ale zamíchanou v jakési patetické limonádě, u které už navíc od prvního pohledu poznáte, jak bude chutnat. Osobnost hlavního hrdiny, jeho osud a motivace jsou spíše jen nahozeny (nebo zahozeny?) a velmi záhy se rozplynou v žánrovém vesnickém obrázku plného jednoduše typizovaných figurek. Úplný závěr filmu ho sice zachraňuje od nejhoršího, dává mu větší hloubku a snad i nějaké poselství, jenže aby na mě opravdu zapůsobil, musel by se mě režisér pokusit opít něčím trošku jiným. ()
Seversky drsný a současně sentimentální film. Kombinace, která se jen tak nevidí, ale tady vyšla podle mne téměř beze zbytku. Oba hlavní herci jsou skvělí, příběh o návratu k domovu, o strachu ze smrti, o mnoha tvářích lásky - hodné i zlé, o fanatickém náboženském zanícení... Zdálnivě je toho na jeden film až příliš, ale tihle Švédové to prostě zvládli. ()
Poutavé, švédské, silné, plné, vesnické, hudební, vtipné, dramatické. Krásné vyprávění o jedné vesnici ve Švédsku, jejích obyvatelích, kostlivcích ve skříních, charakterech, starých i nových ranách. Film se mi líbil, všechno bylo plynulé, žádná hluchá místa. Po celou dobu jsem ale měla pocit, že se něco semele, že šťastný konec to tentokrát nebude. Rozhodně mi ale s nimi bylo dobře. Zvláštní, že se dokázali pohádat do krve a vzápětí vedle sebe zpívali a jedli zákusky. Film o lásce, přátelství, hledání nového života, plné nové energie, která přišla s hlavní postavou. Ta se dokázala dětsky radovat ze života. Herecké výkony skvělé. ..jako pocta pro Michaela Nyqvista..i ten odchod a poslední scéna.. ()
Já se snad z toho severu nehnu. Další nádhernej film o životě jednoho světem uznávaného muže, o jeho hledání sebe sama, přátelství, lásce, pokrytectví, zlobě, ale i o smutku. Opravdu 132 minut emocionální masáže srdce a navíc s mým sympatickým Michaelem Nyqvistem, který zapáleného dirigenta Daniela zahrál skvěle. K tomu všemu jsme mohli sledovat a prožívat mixáž různých lidiček z jeho vesnického sboru se svými osobními trampotami. Seveřani prostě umí chytnout za srdce a nepustit vás až do konce. Zatím jsem dala čtyřku, ale ten film se mně dostal hodně pod kůži i přes některé jeho menší nedostatky a jestli ze mě hned nevyprchá, tak půjdu na pětku. Ale toho králíčka na začátku, to si mohli opravdu odpustit.........nevyprchal, jdu nahoru....na tyhle filmy se nedá zapomenout ! ()
Dojmy z tohoto filmu se u mě pohybovaly na sinusoidě. Počáteční rekapitulace dirigentova života se záchvatem zuřivosti mi přišla zbytečně přestylizovaná, o několik desítek minut později bych však Nyqvistovi za jeho "šťastného šílence" nejraději udělila všechny ceny, které Švédská filmová akademie za herecký výkon rozdává. Stejně tak jsem kdesi uprostřed měla pocit, že je to jen docela obyčejný film, na Švédsko možná až podivuhodně uhlazený, a stejně tak jsem v tu samou dobu oněměle sledovala (či spíše poslouchala), jakouže píseň to hlavní hrdina Daniel pro nejlepší zpěvačku svého sboru složil. Závěr mě dostal do kolen. Možná to bylo i díky použité hudbě, ale tak dlouho jsem závěrečné titulky už dlouho nesledovala. Dokonce to ve mně vyvolalo tak sentimentální náladu, že jsem měla chuť dát tomuto dramatu okamžitě maximální hodnocení. Kvůli dříve zmíněným záporům však tak neučiním. I tak je ale Så som i himmelen jeden z těch filmů, které si budu ještě dlouho pamatovat a to jen v tom nejlepším. Nedůležitá poznámka na závěr: Michael Nyqvist má ten nejroztomilejší přízvuk v angličtině, jaký jsem kdy slyšela. Potkat chlapa, který takhle mluví ve skutečnosti, tak mi stačí i ta prostá věta: "Yes, I think so," a začínám plánovat svatbu. Dodatek 13. srpna 2010: Ne, čtyři hvězdičky nestačí. Zamilovala jsem se do tohoto filmu. ()
Reklama