Obsahy(1)
Dlhometrážny hraný debut pre kiná Maurica Pialata rozpráva príbeh problémového dieťaťa, desaťročného Françoisa, ktorý žije v náhradnej rodine. Tá sa s ním však nevie celkom vysporiadať a tak sa ocitá v inej náhradnej rodine... Pialat sa usiluje dosiahnuť v tomto filme vysokú mieru realizmu aj tým, že pracuje s nehercami s podobnými skúsenosťami. (Kino-lumiere.sk)
(viac)Videá (1)
Recenzie (5)
Hlavní hrdina Pialatova filmu, desetiletý opuštěný chlapec Francois, je mladším bratrem Antoina Doinela z Truffautova Nikdo mne nemá rád. Rodina, která si Francoise osvojila, ho kvůli jeho neplechám nezvládá, až ho nakonec vrátí sociálním pracovníkům. Tak se dostane ke starým manželům, kteří ho i přes nesporné zkušenosti a opravdovou lásku také nezvládnou. Dobře si rozumí jen s babiččinou starou a umírající matkou, kterou ale zároveň také okrádá. Francois stále krade a zlobí a nakonec putuje kvůli velkému průšvihu do káznice. Film zobrazuje podmínky, s jakými se v severní Francii jednalo s opuštěnými dětmi. Ovšem těžko říct, jak by se měly nezvladatelné děti, jako je Francois, správně vychovávat. ()
Srdceryvný krajíc suchého chleba života připomene nejen často zmiňované Truffautovo "Nikdo mě nemá rád", ale třeba i Loachovu "Kes". Režisérův první a možná nejlepší celovečerní film. ()
Že nás autor automaticky nevede k sympatiím vůči hlavnímu hrdinovi neznamená, že si hlavní hrdina sympatie (pochopení) nezaslouží (viz liborek_)! ()
Tento Pialatův první celovečerní film se často přirovnává k Truffautovu celovečernímu debutu Nikdo mne nemá rád, ale myslím, že je to zcestné přirovnání. Tyto dva vynikající filmy mají jen velmi málo styčných bodů, z nichž nejvýraznějším je téma ukradeného dětství. Charaktery a osudy hlavních hrdinů se však dále rozcházejí. K Antoinovi divák cítí sympatie; je zranitelný a utíká z domova, kde má být pro rodiče nesnesitelně neviditelný. Francois je ale zlý a krutý, a přestože se jej rodiče zřekli, adoptivní rodiče se jej snaží zahrnout láskou, o kterou on nestojí; sympatií si tedy moc nezaslouží. Jiné jsou oba filmy i zpracováním, atmosférou, záměrem a pointou. Téma náhradních rodin a dětských domovů zde stojí v protikladu k sice nefunkční, ale přesto existující rodině a jejího vlivu na malého chlapce. V tomto směru se mi Truffaut jeví jako lepší psycholog než Pialat, ale to nijak neumenšuje kvality Nahého dětství (které mimochodem Truffaut produkoval). ()
Prestoze Pialatuv zamer je velmi pusobivy, pusobi v dnesni dobe film bez prikrasleni pro divaka, ktery cely zivot sleduje nerealne pribehy, tezko stravitelne, nebot si neni schopen ziskat jeho pozornost... prestoze po vetsinu filmoveho casu se kamera nepohne, dockama se i chvile kdy se kamara rozjede (scena, kdy chlapci hazeji srouby na jedouci auta), a v tu chvili si ziska divakovu pozornost, nebot ta scena je dokonala. ()
Reklama