Réžia:
Roger SpottiswoodeKamera:
Miroslaw BaszakHudba:
David HirschfelderHrajú:
Roy Dupuis, Deborah Kara Unger, Jean-Hugues Anglade, Tom McCamus, Patrice Faye, Akin Omotoso, John Matshikiza, Philip Akin, Justin Craig, David Calderisi (viac)Obsahy(1)
Filmová adaptácia autobiografie bývalého kanadského generálporučíka mierových vojsk OSN (UNIMAR) v Rwande Romea Dallaira. Film vznikol z iniciatívy samotného (súčasného kanadského senátora) Romea Dallaira, ktorý sa podľa jeho slov rozhodol radšej natočiť nízkorozpočtový televízny film, ako ísť do Hollywoodu a nechať sa prekvapiť konečným produktom upraveným pre masy. Dallaire sa snažil v roku 1994 upozorniť svet na prebiehajúcu genocídu, aby zachránil čo najviac životov. Dnes ju pripomína, aby sa svet zo svojich chýb poučil. (DöN)
(viac)Recenzie (239)
Must see movie! Dělo se to, děje se to a dít se bude. Nikdy nepochopím, proč. ()
Stejně jako u Hotelu Rwanda - strhující, avšak také hodně zahanbující prožitek. ()
zpověď člověka, který sledoval rwandskou genocidu z první řady a hrozně moc chtěl nějak zasáhnout, jenže měl svázané ruce.. divák se zde sice kvůli nízkorozpočtovosti filmu nesetká s detailním vyobrazováním násilí a válečných hrůz, ale to vůbec neovlivňuje dokumentární hodnotu snímku, která je dle mého daleko větší než například v Hotelu Rwanda, jelikož Shake Hands with the Devil nahlíží na celý konflikt daleko komplexněji.. celý film tak na jedné straně sděluje, co že se tehdy vlastně přesně událo, zatímco na straně druhé se ve velké míře soustředí na ústřední postavu Romea Dallaira, a to zejména v souvislosti s jeho vyrovnáváním se s celou tou nezáviděníhodnou situací.. z tohoto úhlu pohledu mrazí během závěrečných scén v zádech jednoznačně nejvíce.. silné 4* ()
Pokud nevíte co spojuje události líčené v Hotelu Rwanda a Černý jestřáb sestřelen, Shake Hands with the Devil vám tuhle politicko-historickou mozaiku šikovně doplní. ()
Pomalý a nevýrazný snímok, ktorý ak by slúžil v dobe Rwandskej genocídy ako prostriedok pre vyvolanie záujmu o vtedajší problém, veľa by toho nedosiahol. ()
Mierne ma škrie, že si autor nechal natočil film podľa seba, síce slobodne, no je to dosť neobjektívne a ako je to pravdivé, to nezistíme. Môžem preto hodnotiť len to, ako to na mňa pôsobilo, ako sa mi to zdalo hodnoverné a metódy, ktoré tam použili. To hodnotím na výbornú a film rozhodne odporúčam pozrieť ako doplnok známemu filmu Hotel Rwanda. Predsa aj ide o jeho svedomie, tak dúfam, že sa to snažil podať, čo najdôveryhodnejšie, bez zamlčovania, prekrúcania alebo klamania. Nuž svet je jeden veľký biznis v súčasnosti a platilo to aj vtedy, išlo len o záujmy a preto uprednostnili boje proti Srbom vo vojne v bývalej Juhoslávii, vlastne ani tam mierové sily, ak sa tak dajú označiť, nezasiahli, kde a kedy mali, naopak to urobili niekedy kedy nemali a tu to tak bolo tiež. Reálne zlyhanie, možno cielené, čo sa týka OSN a NATO tam, či tu alebo aj inde sú proste skutočnosti, na ktoré by sa nemalo zabúdať, lebo to stálo životy mnohých ľudí. Z filmu som necítil nijaké nadržiavanie, naopak som z toho pociťoval umeleckejšie dielo s výrazným citovým podtextom, ktorý rozhodne nevydieral, ale ukázal holú pravdu, aké sme zvery bez ohľadu na pokožku, či niečo iné. Zlé je, že sa to stále deje, dokonca aj tie masové vraždy v kostoloch, dnes sa to objavuje najmä v prevažne moslimských krajinách. Tento vraj nízkorozpočtový snímok musím pochváliť, proste splnil úlohu, zasiahol ma tým a nezostáva mi nič iné, než veriť, že to tak bolo. Keďže úplná objektivita podľa mňa neexistuje, môžme sa jej iba priblížiť, ale nikdy sa nesmieme vzdať robiť veci, čo najpresnejšie a najdokonalejšie, tak to nemienim karhať, ja to naopak odporúčam. ()
Trochu jiný pohled na genocidu ve Rwandě, tentokráte očima generála mírových vojsk OSN R. Dallaira. Řekl bych, že předchozí Hotel Rwanda vzbuzuje určitě větší emoce a také - ač to narozdíl od tohoto filmu není hlavním tématem - se sledováním HR pociťujete větší naštvanost vůči západu, s jakou neochotou přistupoval k reakci na genocidu, která se ve Rwandě odehrávala. Podat ruku ďáblu je rozhodně výborný film, jen opět nějak nechápu, že jsem na něj narazil až náhodou tady na ČSFD a ne už dříve při udílení filmových cen. Kamera, jejíž prim hrají záběry rwandské krajiny, je nádherná. P.S.: Možná jste si všimli toho, kterak se Dallaire zmiňuje o problémech v jakémsi hotelu "Mille Collines" - ano, je to ten slavný Hotel Rwanda, ve kterém Paul Rusesabagina zachránil tolik Tutsiů. 8,5,10 ()
Neuvěřitelně silný snímek, ze kterého to poselství skryté za obrazem sálá každou sekundou. To že kolos jménem OSN nejde ukočírovát a politici si v Radě jen honí své ego a prospěch pro svou zemičku je jasné snad už všem. Ovšem ta bezmoc, která se pak přenáší na vojáky při konkrétní misi... To je to co ukazuje Shake Hands with the Devil a to tou nejlepší formou - bez obalu. Tleskám Spottiswoodovi a hlavně Dupuisovy, tohle je za pět hvězd jak vystřižených. We're going to stay to bear witness to what the rest of the world doesn't want to see. ()
Ten pocit absolutní bezmocnoti, kdy chcete alespoň něco udělat, ale prostě nemůžete. Stísněnost, psychycký nátlak a nepochopitelné zvěrstva jdoucí ruku v ruce s lidským selháním. To zobrazuje Shake Hands with the Devil silně, jako jeden z velmi mála filmů. Podle skutečnosti, autentická místa, a "bohužel" výborné a přesně zmapované zpracování. Je dobře, že se tohle točí, protože to považuju za to minimum, co lze udělat pro to, aby se to v budoucnu už možná nedělo. ()
Pro mě nejintenzivnější a nejsyrovější filmové zpracování genocidy ve Rwandě. Nejedna slza mi ukápla i po několikátém zkouknutí. Roy Dupuis jako generál Romeo Dallair se své role zhostil výtečně. Tento film ve mně nebudí jen lítost, ale hlavně nepochopení, jak tohle světové mocnosti vůbec mohly dopustit 91%. ()
Pohled na rwandskou genocidu tentokrát přímo očima generála Dallaira, velitele tamějších "mírových" vojsk OSN. Na rozdíl od ostatních filmů o Rwandě se autobiografický pohled na tragédii tolik nezaměřuje na masakry Tutsiů a mírumilovných Hutuů, ale přímo na situaci a pocity kanadského generála krok za krokem. Po zákazu zasahovat do vraždění nevinných, který mu udělilo jeho velitelství a vedení OSN, byl vlastně jen bezmocnou loutkou. Zklamal tisíce místních, kteří doufali v jeho pomoc a věřili mu. Přesto se pokusil vzdorovat. Vnímavý divák zde uvidí špinavou mezinárodní (?) politiku zcela zblízka. ()
Těžko hodnotit jak moc se film povedl nebo né. S divákem rázně cloumá už přibeh samotný, který je tak úchylnou směsí frustrace, absurdity, odvahy a blbosti, že silný zážitek je zaručen bez ohledu na to jestli z toho filmaři vytáhli (nebo nevytáhli) max. ()
Snímek, kterému by pomohlo, kdyby byl ještě o malý ždibíček méně melodramatický (a to už takhle si odpouští podobné citové výlevy, které mi v Hotelu Rwanda vadily) a kdyby Roy Dupius, jinak zajímavý a velmi charismatický herec, zvládal šok tak dobře, jako ostatní emoce. Jinak ale nemám, co vytknout. Civilně a věcně pojatý příběh muže, který měl obě ruce svázané (a k tomu prázdný zásobník) a přesto dokázal mnohé. Jen ne se s celou věcí smířit. ()
Události ve Rwandě z pohledu generálporučíka mírových vojsk OSN (UNIMAR) Romea Dallaria. Určitě film stojí za shlédnutí a společně s filmem Hotel Rwanda človek dostane komplexnejší obraz o této události. ()
Mělo by se to na středních školách pouštět jako náhled do historie fungování již dlouho nefunkční Rady bezpečnosti a mezinárodních institucí. Jestli dnes ještě někdo pochybuje o tom, že národní zájmy absolutně válcují proklamované vyšší morální cíle, tak zde lze najít jeden z mainstreamově přijatelných a srozumitelných historických důkazů. Je zcela podružné, jaký Romeo Dallaire ve skutečnosti je (byl v rámci rwandského konfliktu), neboť perspektiva je nepodstatná a o něho vůbec nejde. Genocida je genocida. Roy Dupuis dokonalý! 9/10! ()
Filmy o genocidě se většinou snaží diváka citově vydírat dramatickými výjevy s ještě dramatičtější hudbou. Tenhle kousek je ale civilnější, osobnější...a právě proto působivější. ()
Nepodávej ruku ďáblu, celkem příznačný název pro tento film. Film, který umožňuje po Hotelu Rwanda, další pohled na genocidu, probíhající po více než 3 měsíce ve Rwandě. Svět hrál mrtvého brouka, modré přilby zase statisty a na místě zatím umřelo milión lidí. Nahnal bych tam všechny ty pohlaváry, kteří tohle dopouštěli a nechal jim zakusit chladné ostří mačety. To by to potom mělo úplně jiný průběh. Vždy rozhodoval vyšší zájem, lidský život byl bezcený, hlavní bylo zůstat nestraný a nikoho si nerozlobit. Tohle mne vždy vytočí, tak jako v Bosně, kde byli pro změnu za kašpary Britové a jejich mírový kontingent. Jak slyším pozorovací mise, tak je mi z nich na blití... ()
Nemám slov, opravdu ne. Co také chcete číst? Že to, co se dělo ve Rwandě se nesmí opakovat? Že se na Rwandu světové velmoci a hlavně jejich představitelé vysrali? Že největší díl viny nese Belgie, která ve Rwandě "vymyslela" rasismus zavedením průkazů s příslušností buď k Tutsiům nebo Hutuům? Že se každý na této planetě musí třást hrůzou z toho, co se tam dělo? Že se to nedá všechno ani ve filmu ukázat ani popsat atmosféru a hrůzy, které se ve Rwandě odehrávaly? Podívejte se na tento film a také se vám nebude chtít psát. Budete jenom cítit smutek, bezmoc, beznaděj a hrozný vztek. P.S.: Vynikající Roy Dupuis v hlavní roli. ()
Přestože se tenhle film snaží vyobrazit rwandskou genocidu bez nějakých příkras nebo dramatizace ve vší její surovosti, nedostavila se u mě katarze. Možná je to tím, že už jsem viděl ledacos, možná, že dám spíš na dramata ve stylu Schindlerova seznamu. Možná mi jen nevyhovovalo, že Roy Dupuis ve filmu jen někam jezdí, vyjednává a telefonuje a veškeré prožívání konfliktu je odsunuto až do poválečných let. (803., 7. IV. 2013) ()
Shake hands with the Devil staví na dvou základních kamenech. Tím prvním je vynikající Roy Dupuis, který z plátna nesleze dobrých 95% filmu a tím druhým je téma občanské války mezi Hutuy a Tutsii, které nebylo zfilmováno poprvé. Zatímco Hotel Rwanda tlačil na emoce skrz rodinu Dona Cheadla a masakrování Tutsiů po tisících, tento snímek klade velký důraz na smutnou roli „vojáků“ v misi UNAMIR, kteří sehráli dost nešťastnou a nezáviděníhodnou úlohu, kdy museli v podstatě jen přihlížet genocidě. Morální dilema, zda se zachovat tak jak velí čest, nebo jak velí nadřízený, je zde ztělesněno v postavě kanadského generála Dallaireho. Největší a možná i jedinou slabinou filmu je nevýrazná režie. ()
Reklama