Réžia:
Carlos SorinKamera:
Hugo ColaceHrajú:
Juan Villegas, Walter Donado, Rosa Valsecchi, Mariela Díaz, Claudina Fazzini, Kita Ca, Micol Estévez, Pascual ConditoObsahy(1)
Příběh o instinktech, osudu a přátelství, jímž režisér navazuje na svá předchozí minimalistická dramata o lidech, kteří sice neoplývají pozemskými statky, ale kteří jsou o to bohatší lidskými hodnotami, nás zavádí do argentinské Patagonie. Nežije se tu snadno, zvlášť když přijdete o práci. Padesátník Juan Villegas, který se právě ocitl v této situaci, však neztrácí klid, i když se zdá, že jeho perspektivy jsou více než mizerné. Přestože je šikovný mechanik, ne a ne se chytit. Osud se mu však odmění zvláštním dárkem, je jím čistokrevný psí exemplář argentinské dogy, zvaný Bombón. Je to dárek nad dárky, protože němá tvář, byť velikosti telete, dokáže rozjasnit i ty nejchmurnější dny. Starostlivá péče, kterou si pes a muž vzájemně prokazují, může přerůst nejen v přátelství, ale také změnit celý život. (MFF Karlovy Vary)
(viac)Recenzie (24)
Tak ani nevím, kdo z těch dvou působil jako větší dobrák, zda to psisko nebo jeho nový majitel Juan, za jehož dobromyslným úsměvem se přesto skrývalo nejedno zklamání i smutky nad trpkým údělem osamělého padesátníka, co vyřezává nože, jež nikdo nekupuje, bez soukromí bydlí v přeplněném domku své dcery a jen těžko hledá práci. Ti dva se zkrátka hledali, ale jsem ráda, že se jejich soužití nezvrhlo pouze v pohádku o roztomilém pejskovi a jeho páníčkovi, co ke štěstí došel, takových rodinných snímků je všude hafo, kdežto nenápadných civilních filmů, jak vystřižených ze života už tak moc zase ne. A tento je navíc docela i vtipný. To, jak Bombón tvrdošíjně odolával snahám spářit ho s nějakou tou ušlechtilou fenou mě upřímně rozesmálo. ()
Skutečná dobrota člověka se může projevit v naprosté čistotě a svobodě jen vůči tomu, kdo žádnou sílu nepředstavuje. Skutečná mravní zkouška lidstva, ta nejzákladnější (uložená tak hluboko, ţe uniká našemu zraku) záleží v jeho vztahu k těm, kteří jsou mu dáni na pospas: ke zvířatům. Milan Kundera : Nesnesitelná lehkost bytí 9/10 ()
Ano, tak tohle jsou ty člověčí filmy, které miluji a když mám ještě chvíli po projekci úsměv na rtech jako v tomhle případě, kde byl konec přímo bombónkový, tak jsem nadšená. Žádná psychologická, překombinovaná zápletka, kde pomalu nevíte kdo je kdo, se tady nekoná. To už je myslím podruhé, co v tomto měsíci píši, že v jednoduchosti je krása a Psí život byl moc fajn i když život není sám o sobě peříčko, o tom by vám mohl Juan Villegas vyprávět dlouhé hodiny. A ačkoliv nahoře je vypsaný tento film jako žánrově spíš dramatický, věřte mi, že je tam několik momentů, kdy se smíchu neubráníte. Carlos má smysl pro cit, drama a vtip současně. Kéž by lidská dobrota z lidstva nevyprchala, tak jako z hlavního hrdiny v tomto příjemném příběhu. ()
Dost neuvěřitelná pohádka o tom, jak chuďas k prvotřídní argentinské doze přišel. Pes byl pečlivě opečováván a de facto vycvičen jak k obraně, tak na výstavy, a ačkoliv byl dlouhá léta nesocializován, všechno zvládnul na jedničku, a to hned týden po změně majitele. Výstavu buď filmově pěkně odflákli, nebo takhle pofidérním způsobem v Argentině běžně probíhá (viz knírač v postroji), což ani v jednom případě není lichotivá situace. Ani ve druhé půlce mě film nepřesvědčil, že jde především o psa. Hlavní hrdina měl navíc po celou dobu v ksichtě jakousi křeč, kterou jsem nezvládla identifikovat ani jako úsměv, ani jako jakýkoliv jiný pojmenovatelný výraz. Podtrženo shrnuto... mohlo to být o dost lepší. ()
Hlavní hrdina je takový bezelstný dobrák, na kterého se zákonitě musí přilepit lidé, kteří se ho snaží využít. Proto jsem očekával nelítostný konec, kdy on skončí pod mostem pronásledován mnoha dluhy a drsnými vymahači a jeho zvířecí kamarád jako obět nelegálních psích zápasů. Proto jsem neměl ani sílu film dokoukat a hledal zde na webu trochu pozitivních zpráv dalším vývoji děje. To, co jsem si přečetl mne trochu uklidnilo a zbytek filmu jsem zvládl a nelitoval toho. Jednoduchý a příjemný snímek s trochu jiným stylem stavby příběhu, než na jaký jsme poslední léta zvyklí. ()
Reklama