Réžia:
Emmanuel CarrèreKamera:
Patrick BlossierHudba:
Philip GlassHrajú:
Vincent Lindon, Emmanuelle Devos, Mathieu Amalric, Hippolyte Girardot, Denis Ménochet, Elizabeth Marre, Macha Polikarpova, Camille Cotte, Cylia Malki (viac)Obsahy(2)
Marc se chystá na společnou večeři s manželkou Agnes a přáteli. Najednou ho napadne oholit si knír, který nosil snad odjakživa. K jeho překvapení ale žena ani nikdo jiný jeho nový vzhled nijak nekomentují. Později večer už to nevydrží a zeptá se sám. Agnes mu však odpoví, že přeci žádný knír nikdy neměl. Marc nechápe a rozhodne se najít fotky, na kterých knírek evidentně má. Než je však může manželce ukázat, fotografie záhadně zmizí. Marc si připadá jako blázen. Nebo je snad obětí promyšleného spiknutí? (Cinemax)
(viac)Recenzie (28)
Celkem unikátní film v tom, že mně unikl význam a smysl viděného. Od začátku až do konce vás napadne několik variant s kterými si celou dobu pohráváte s různými obměnami. Jestli je to pouhý Markův sen, nebo jestli si z něho jeho žena Agnes s přáteli nedělají legraci, nebo není nakonec opravdu nějak paranoidní? Faktem ale je, že celý film mě udržel v pozoru po celou dobu a určitě to bylo i dokonalým hereckým výkonem Vincenta Lindona, protože jsem mu Marka věřila tak, že jsem z toho byla téměř taky tak psychicky labilní jako on. Dokonalé snímání kamery a hudba taky přispěly k této neskutečné hře s divákem, jak tady píše už Niles. Na konec se mě nikdo neptejte, protože kdo ví, jestli by vám na něj odpověděl sám Emmanuel Carrere, ale určitě je to jeden ze zajímavých snímků, které jsem měla možnost v poslední době vidět. ()
Film o chlápkovi, co si oholí knír a nikdo si toho nevšimne. To mě by se tedy nikdy nestalo. A ne, o mladém Stropnickém to není. Postupně se rozjíždějící docela psychárna. Začínající vcelku úsměvně, jako zvláštní, jemná komedie, narůstající takřka až do psychologického horroru. Jeden z těch filmů, u něhož je možné si závěr vyložit po svém. Což je fajn, protože snaha dopátrat se skutečného a tvůrci zamýšleného smyslu a výkladu, vás může postavit do situace hlavního hrdiny. A taky divák celý film přemýšlí, jestli to hlavnímu hrdinovi sluší více s knírkem nebo bez něj. Nijak to však na síle filmu, podpořené výtečnou hudbou Philipa Glasse, neubírá. Skvělá byla Emmanuelle Devos, která mi byla hrozně povědomá a byl jsem přesvědčen, že ji znám. Tak sympaticky a přirozeně působila. A přitom jsem zjistil, že jsem s ní ještě nic neviděl. ()
Po prečítaní synopsy k filmu „Fúzy“ môže nejednému divákovi mysľou prebehnúť viacero otázok súvisiacich so značnou originalitou príbehu, niektorým, ako užívateľovi nižšie, sa môže snímka ľahko prepojiť s dielom Davida Lyncha, čo je však, podľa mojej mienky, značne premrštené prirovnanie. Hraný debut Emmanuela Carrèra má všetky predpoklady zaujať náročné a rôznorodé divácke spektrum, lenže v takom prípade by sa snímka musela zaobísť bez fatálnych nedostatkov a preto je nutné poznamenať, že k hraniciam umeleckej originality hlavných tromfov Lynchovej filmografie sa nepribližuje ani v náznakoch. Hlavným problémom je prázdnota príbehu, keďže po vcelku solídnej úvodnej tretine, v ktorej sme oboznámení s problémom hlavnej postavy, sa film akoby zastaví, prestane rozpracovávať hlavnú líniu, namiesto toho len tápe a hľadá cesty ako naplniť celovečernú minutáž, čo sa naplno ukáže od momentu, keď sa titulná postava rozhodne pre radikálnu zmenu a odcestuje na Ďaleký východ za účelom znovuobjavenia seba samého či zdravého rozumu? V snímke naplno absentuje tak potrebná zneisťujúca atmosféra a postupne len navršuje kvantá nudných, naťahovaných a repetitívnych scén. Slabý scenár v kontraste s počiatočnou jednoduchou myšlienkou filmu preto smerujú k názoru, že tvorcovia sa mohli uspokojiť s krátkometrážnou formou zhruba polovičného rozsahu a netlačiť svoj film zbytočne do celovečerných 80 minút. Pochvalu si zaslúži maximálne Vincent Lindon, zručne preberajúci štafetu filmových schizofrenikov a skladateľ Philip Glass a jeho tradične vkusný hudobný minimalizmus. ()
Originalitu nemožno uprieť, ale príbehovo ma to akosi minulo. Na mňa to bolo až príliš otvorené a viacvýznamové. V podstate je možné akékoľvek vysvetlenie, ktoré divákovi napadne, a to nie je niečo, čo by som dokázal oceniť. Na záver som čakal nejakú pointu, avšak jediný poznatok, ktorý z konca vyšiel je, že tých možných vysvetlení existuje koľko len hrdlo ráčí a že všetko závisí len na fantázii diváka. Čistý priemer. 60/100 ()
Mé hodnocení neberte zas tak vážně, stalo se to, že se opět nepotkal výsledný dojem s mým očekáváním aneb když vás anotace (resp. promýšlení, jak to může vypadat) baví víc než samotný film... Samozřejmě La Moustache není špatným filmem, svou nejednoznačností je zajímavější než leckterá z těch uklidňujících, konejšivých sraček, kterým občas dávám 4*, ale... co se týče dezintegrace psyché(?) či reality(?), tak z toho Carrère vychází jako kováříček, a proč chodit za kováříčkem, když můžeme za kovářem (Lynch, Resnais, Cronenberg atd.)? 65 % ()
Reklama