Réžia:
Richard MichaelsKamera:
Isidore MankofskyHudba:
Georges DelerueHrajú:
Mariette Hartley, Howard Hesseman, Chad Lowe, Dana Hill, Elizabeth Berridge, Charlie Sheen, Silvana Gallardo, Sherilyn Fenn, Casey Siemaszko, Steve Eastin (viac)Obsahy(1)
Sedmnáctiletý Skip spáchá sebevraždu a jeho nejlepšího kamaráda tíží svědomí. Rozhodne se proto zjistit, proč to udělal.
Dospívající Skip (Chad Lowe) umírá při automobilové nehodě. Brzy se ovšem ukáže, že mladík se ve skutečnosti rozhodl vzít si život sám – problémy ve škole i mezi svými vrstevníky ho nakonec dohnaly k tomu, že se odhodlal sjet s autem z útesu. Jeho matka (Mariette Hartley) a sestra Cindy (Dana Hill) se snaží o bolestivé události dozvědět pravdu, a to i přesto, že jeho otec (Howard Hesseman) se s tím, že šlo o sebevraždu, nechce smířit. Ukáže se ale, že Skip o svém plánu spáchat sebevraždu řekl svému nejlepšímu kamarádovi Kenovi (Charlie Sheen), a to jako poslednímu člověku před svou smrtí. Ken nyní cítí provinění, že mu v tragickém činu nezabránil. Cindy a vinou sužovaný Ken proto začnou pátrat, co se vlastně stalo během Skipových posledních dnů. Snímek tak v plné nahotě ukazuje, že sebevražda má spíše než na oběť dopad na pozůstalé a že člověk nemusí být nutně blázen, aby se rozhodl vzít si život. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (3)
Pekný snímok zo života chlapca, ktorý jedného dňa spácha samovraždu a len jeho kamarát tuší asi prečo 3* ()
Bolestivé rozplétání příčin mladíkovy smrti, jak se ostatním ukáže, byla to sebevražda. Pojato po americku, navíc s českým dabinkem. ()
Snímek jsem kdysi zhlédla na MGM a naprosto mě dostal. A to nejen proto, že se sebevraždou blízké osoby mám osobní zkušenost... Chad Lowe je úžasný a jen svýma vyhaslýma očima dokázal říci všechno, aniž by vůbec musel vyslovit jediné slovo. To, o čem uvažuje, co ho tíží, co ho ničí, všechno, co si tak přeje odvrátit, ale zároveň tuší, že není cesty zpět a on už prostě nemá sílu jít dál a bojovat. Stojí na okraji a nemá už ani sílu se odvrátit a jít zpět. Zbývá to jediné. Osvobození pro něj ale znamená kruté poznamenání ostatních lidí. Rodiny a přátel. Při sledování jsem měla často slzy v očích. Z vlastní zkušenosti vím, že tato rána se nikdy nezahojí a když už si myslíte, že se přece jen o trochu zmenšila, nebo snad úplně vymizela, dokáže dát o sobě vědět v tu nejmíň očekávanou chvíli a krvácí a bolí tak kurevsky, že si myslíte, že už to nevydržíte. A všechny vzpomínky se zase vrátí. Ta dávná doba, kdy to všechny bylo bezstarostné, nekonečné a krásné, oblíbená hudba, cokoliv, co přetrvalo dodnes. Zase ty výčitky, co jste mohli udělat, všimnout si toho, dokázat pomoct, jakkoli. Kdyby se to tak dalo vrátit zpět. Představa, nakolik musí člověk trpět vnitřní bolestí, že má pocit, že už nemůže dál a existuje jediné východisko. Život je krutý a dává nám jednu ránu za druhou, láska bolí a ze srdce nám nechává roztrhanou a poničenou změť čehosi. Stačí chvíle, aby měl člověk v tom daném období pocit, že bez někoho, nebo něčeho už to prostě nejde, ani nepůjde dál. Pak následuje zkrat a všechno utrpení skončí. Pro ty ostatní teprve začíná... ()
Reklama