Tvorcovia:
Russell T. DaviesHudba:
Murray GoldHrajú:
Ncuti Gatwa, David Tennant, Catherine Tate, Jacqueline King, Neil Patrick Harris, Yasmin Finney, Bernard Cribbins, Karl Collins, Millie Gibson (viac)Epizódy(13)
-
Zvíře z hvězd (S14E01)
-
Do modravých dálav (S14E02)
-
Chichot (S14E03)
-
Kostel na Ruby Road (S14E04)
-
Špunti z kosmu (S14E05)
-
Ďáblův akord (S14E06)
-
Bum (S14E07)
-
73 yardů (S14E08)
-
Tečka a Bublina (S14E09)
-
Tulák (S14E10)
-
Legenda o Ruby Sundayové (S14E11)
-
Říše smrti (S14E12)
-
Joy to the World (S14E13)
Recenzie (8)
Moje úplně první setkání s Doktorem dopadlo mnohem lépe než sem čekal. Tím, že nemám srovnání s čímkoliv předtím mě sice asi něco minulo nejen ve speciálech, ale nové obsazení mi bylo sympatické a i přes některé slabší epizody sem se bavil víc než dobře. Třeba někdy bude čas na to si doplnit i předchozí série. Párkrát sem nad tím že tenhle kult doženu uvažoval a tohle mě docela slušně navnadilo to opravdu udělat…70% ()
Je toho hodně, o čem se u čtrnácté/první série dá diskutovat. Rovnou řeknu, že ne o tom, jestli je woke a do jaké míry je woke. Je libleftově zaměřená a je to tak správně. V téhle části spektra byl Doctor Who vždycky, a kdo to popírá nebo odsuzuje, nedával pozor a určitě nefunguje jeho argument, že teď to najednou tlačí do popředí jako "tHe mESsaGe" a už to není "sUbtLe". Fakt ale vůbec nefunguje. Stejně tak je úplně v pořádku herecké obsazení i tematizování rasismu, orientace i genderové identity. Ne vždy je to bohužel dostatečně dobře zvládnuté a lze k tomu mít i nemalé výhrady - rozřešení Star Beast a pronouns scéna budiž velkým příkladem. Speciály k šedesátému výročí považuji obecně za skvělé i přes několik problémů. Jmenovitě Giggle měl slabé rozřešení příběhu s Toymakerem (hra na chytanou nebyla ani zdaleka tak chytrá, jak mělo poražení Toymakera být) a Ruby Road měla o něco slabší příběh a režii (režisér Ghost Monumentu a Rosy se svými detaily na obličeje šel poznat). Přesto jsem z nich byl nadšený. Vrátily mi rozjuchaný scénář s kvalitně strukturovanými příběhy, ze kterých čpěla Doktořina, které dobře představovaly spoustu nových nápadů, které dokázaly vymyslet velmi dobrý příběhový oblouk pro Tennantovu čtrnáctku a které úspěšně navázaly na série Chibnalla a zpětně je nepatrně vylepšovaly (např. pořádnou emoční reakcí na Flux a Timeless Children). Střídmě nadšený jsem pak byl i od května ze zbytku série. Devil's Chord, Boom, Dot and Bubble byly všechno úžasné epizody, které jsem nadšeně doporučoval. Pouze Space Babies jsem přešel s pokrčenými rameny jako průměrný, otřepaný a až přehnaně camp úvod. Všechny taje a vodítka byly skvěle poseté po sérii a dobře navnadily fandomovou interakci přesně tak, jak ji mám rád - spekulace a sdílené nadšení. Po celou sérii jsem ale zůstal rozčarován při téměř každé epizodě v jedné věci. Jakkoli byly jednotlivé epizody fajn a skvělé a neustále gradovaly k finále, série nějak stále nechtěla držet pohromadě. Nikdy ničemu nevěnovala dost času, vždycky spěchala a nedávala věcem čas dýchat, což je cítit zejména v přátelství a charakterech Doktora a Ruby, kteří spolu nikdy nemají pořádný hlubší dialog. Jako krásný úkaz tohoto problému je přeskočení seznamování Doktora s jejich rodinou ve Space Babies, minimální čas na obrazovce pro Carlu Sunday a následný flashback "I will keep her safe." v Rogue nebo šestiměsíční timeskip jejich prvních dobrodružství v Devil's Chord. Od příští série dál žadoním buď o prodloužení nebo alespoň méně experimentů s žánry a více konzistentního budování příběhů. Tenhle kočkopes prostě nefungoval. Charakter Doktora je slabý. Ncuti krásně zvládá emoční rozsah postavy, ale scénář je děsně pozadu. Z postavy není cítit její stáří, ta antická moudrost, moc, nelístostnost a nesmírná inteligence, kterou postava vždy měla, a kterou sám Davies pečlivě kdysi postavě navrátil v Ecclestonově první sérii. Momenty jako hněv z bezmoce na konci Dot and Bubble nebo hněv na Chuldury po domnělém zabití Ruby jsou hezké, ale působí jako pěst na oko ve srovnání se zbytkem scén. Ruby samotná je pak charakterizovaná celou sérii jen svým strachem z opuštění a tajemstvím kolem svého původu (a pokud je charakterizovaná i jinak, ještě jsem to nezaznamenal, přestože jsem u DW diskuzí strávil posledních několik týdnů spoustu volného času) a s Doktorem se zkamarádí v prvních chvilkách bez známky hloubky v jejich přátelství. On je dobrý, ona je dobrá. Což je samo o sobě špatné, protože je pak série charakterově slabší o drama s Doktorem tak typické pro společníky nejen v Renewed éře (vzpomeňme si na odchod Jo Grant postupně budovaný po celý příběh nebo i vůbec první TARDIS tým s Ianem a Barbarou a jejich vývoj napříč dvěma sériemi). SPOILERY. Všemu pak nasadí korunu až úplné finále, které celému tajemství dá to nejméně záživné vysvětlení - Ruby je jen obyčejná, stejně tak její matka. Což je krásná věc v konceptu a dobrý nápad teoreticky (scéna se shledáním proto izolovaně od kontextu působí krásně), avšak v praxi to přichází po celé sérii vodítek, co zůstaly neobjasněné a zpětně byly tedy označené za slepé uličky s chabým vysvětlením. Proč že například byl takový problém matku Ruby při třech různých příležitostech najít, když to byl obyčejný, pracující člověk (update: při rewatchi jsem zachytil zmínku, že se nikdy nenechala testovat, což je hovadina, která si i protiřečí tím, že nakonec matku Ruby najde UNIT v současnosti podle DNA na čtvrtý pokus v sérii)? Proč u zrození Ruby hrála tajná píseň a proč tahle píseň tak vyděsila Maestra? Co se teda dělo v epizodě 73 Yards a proč měla Ruby takové schopnosti? Proč se vzpomínka na scénu s matkou Ruby měnila? Nějaké odpovědi se na všechno najdou, bohužel jsou ale všechny doslova jen "MAGIC" a "LOVE" s vykřičníkem následované otázkou "A proč by to mělo být tak důležité?" (poznámka mimo: jestli opravdu bude za úplně všechno vždycky odteď zodpovědná sůl na konci vesmíru a bude odpovědí na všechno, možná ještě retrospektivně začnu nesnášet vynikající Wild Blue Yonder) Bonusové mínusové body za to, že to na rozdíl od předchozích RTD finále nefunguje jako finále v rámci charakterových dramat - v tomhle ohledu bych se finále pak skoro nebál přirovnat k Chibnallovým finále. Samotné využití a poražení Sutekha pak taky zklame. Protože záporák z Pyramids of Mars, kterého vůbec nezajímaly lidské záležitosti a divil se, že Doktora zajímají, je najednou totálně zažraný do záhady kolem Ruby a je z toho plotpoint, co ho porazí. Akorát ta metafora "Doktor = život" je celkem hezká. Jediný důvod, proč finální epizoda nestojí úplně za prd a dá se alespoň sledovat, je dramaturgie a slušná hra na city. Opět, funguje to izolovaně od zbytku série a seriálu. Což se dá zpětně říct o každé epizodě v sérii. A je to ten důvod, proč celé sérii neuděluju procentuální hodnocení jako ostatním a jen ho snížím na trojku. Tady se nedá průměrovat z epizod, což by jinak dalo hezkou čtyřku. A děsně mě štve, že jsem zas u negativního názoru na DW. Hrozně moc. Edit: Poznámka k diskuzím, které se týdny po odvysílání poslední epizody neustále posouvají: Ne. Nebudeme dělat revizionismus Chibnalla a říkat, že byl vlastně dobrý. Tohle bylo zklamání, ale pořád je to o míle lepší než ta hrůza, co tu byla poslední tři série. Tohle alespoň funguje skvěle po částech, když už ne pohromadě, a starý dobrý Davies tu furt je, ne že ne. Snad si příště po sobě ty scénáře víckrát přečte a přestane řešit pitomosti. () (menej) (viac)
Tohle už dávno není Dr.Who ale spíš Dr.They/Them. Ne, jako velký fanoušek série 1-7 si tyhle nové série už prakticky jen proklikávám, kdyby se náhodou něco zalesklo, stal se zázrak a vše se vrátilo do normálu ale to se bohužel, opět, nestalo. Nic proti Ncuti Guana Wakamemovi ale.. jako vážně? Tohle se už ani nesnaží zastírat, že se někdo vší silou snaží celou tuhle sérii, myšlenku a postavu jednoduše všem znechutit a zničit, nic víc nic míň. Jestli tohle má být reinkarnace doktora z minulých dekád, tak ho museli Dalekové nejspíš někde na čas uvěznit a jejich mučením se musel už totálně zbláznit, protože tohle je hnus. Je mi z toho popravdě smutno. Je to mnohem horší, než kdyby série prostě skončila, sledovat nové série Dr.Who už je řadu let asi takový pocit, jako zjistit, že vaše demencí a Alzheimerem soužená babička sice nějak získala nesmrtelnost a všechny vás přežije, ale choroby jí to nevyléčí, takže tu už bude jenom vřeštět, odjíždět všechno a všechny, házet výkaly po zdech a každý bude postupně zapomínat doby, kdy to byla fajn ženská - uznávám, trochu moc barvitě vykresleno ale toto je můj upřímný pocit z tohoto seriálu, bohužel. odpad! ()
Nelze hodnotit jako celek. První tři epizody s Tennantem jsou Specials a měly by tak být označeny, protože se vymykají. Další epizody už představují nového Doktora. Zde pak obsazení, epizody, výkony - klasický Doktor, jak jsme zvyklí. O dost slabší linka Ruby Sunday, se kterou se hned po první sérii loučíme, k příběhu Amelie Pond nebo Claire se to ani nepřiblížilo a zůstalo tak na úrovni Marty. Na vizuálu je vidět, že se zvedlo financování, ale bohužel scénáristicky se ubralo, legendární geniální twisty se prakticky nevyskytují, britský humor s blížícím se koncem série řídne až téměř vymizí. Doufám, že druhá série s Ncutim to napraví a přivede do příběhu nového cestovatelského parťáka, scénáristické twisty na úrovni a nějaké inteligentní humory. ()
Tak jo prvních několik epizod je fakt super a rád se k nim vrátím. Jen kvůli nim nedávám odpad . Ale tohle je devastace doktora jako postavy . Černej buzna emo týpek který nezvládá svoji psychyku buď vřeští jako opice a nebo je ubulený. To fakt nechcete. Autoři navíc parádně rozjeli začátek a i tajemno okolo vcelku sympatické hlavní dívčí postavy ale nezvládly zakončení jejího příběhu. Děkuji za nic. ()
2* primárně za skvělé první 3 speciály, které se diametrálně liší od zbytku. Na začátek bych rád řekl, že jsem velký a dlouholetý fanoušek Doctor Who, který hltal nejednu sérií vícekrát. Taky mi absolutně nevadí Ncuti Gatwa v hlavní roli. Upřímně, když jsem tehdy o tom četl, tak jsem byl docela překvapený a zvědavý, jak mu to půjde, protože jsem v něm viděl talent (který tam asi stále je). Považoval jsem tedy další výběr Doktora za skvělý a čekal, co z toho vznikne. 3 speciály s Tennantem mě nadchly a i bez té vlny nostalgie je považuji za dost povedené díly, které jednoduše kopaly hluboko do historie tohoto seriálu a snažily se celkem dost zaujmout tradiční diváky. To, co přišlo po tom, je už jiná kapitola. Jakkoliv mi nevadily změny prostředí, stylu vyprávění, příběhu, apod., tak kosa narazila na kámen, jakmile tahle série začala zpochybňovat celý seriál a jeho základy. Doctor Who je hodně tvárný seriál, kde s trochou šikovnosti se dá vážně udělat cokoliv a příběhově si to obhájit. Seriál tu je už desítky let a i ten moderní tu je už nějaký pátek a nikdy jsem neměl problém s deus ex machina řešením některých částí příběhu nebo některých absurdních věcí, protože si to seriál příběhově jednoduše obhájil dostatečně na to, abych to akceptoval. Nejde ale moc akceptovat to, když nová série, která měla tedy primárně sloužit jako takový mini-reboot seriálu a přilákat nové diváky, popírá některé aspekty cestování časem, které si seriál sám vytyčil nebo některá pravidla, která tam fungují dlouhodobě. Zvykl jsem si na to, že za časů například Smitha tam byly vyrobeny některé skvělé nápady, které pak nebyly dotažené do konce. Ale tady to je přesně naopak: tady je těch nápadů málo, jsou strašné a jsou dotažené do konce. Vadí mi snad rasa Doktora? Ne. Vadí mi jeho orientace? Ne (protože ta byla divná vždy, kdo sleduje seriál dlouhodobě, ví). Vadí mi snad ten nový divný styl oblékání? Je to křiklavé, ujeté ale nutně mi to nekazí zážitek ze seriálu, je mi to upřímně jedno. Co mi vadí, tak je to brutální prznění nejen toho, co mohlo být někdy v budoucnu, ale především už tak křehkého stavu tohohle seriálu po tom, co se Chris Chibnall zakousl a nepustil v předchozích sériích. A místo nějaké nápravy škod tu přichází rádoby mini-reboot, který ve finále se ani nesnaží tvářit, že nějakým ofiko rebootem je, i když má být. A paradoxně nejvíce se tam vytahují věci a dělají poznámky na buď dosud nezmíněné věci a nebo na Chibnallovu spanilou jízdu příběhem. Sakra však to psal Russell T. Davies, ten nepatřil k těm špatným, tak co se tu stalo? To vážně jako zatlačilo Disney a poslalo seriál k ledu jen protože může? Nebo mu jednoduše tak dlouhá pauza od Doctor Who dala tak na zadek, že se z toho už nevzpamatoval? Moffat to samé. Tohle ale prostě a jednoduše nenavazuje ani na moderního Doctor Who a ani na toho původního. Dá se tedy celkem s jistotou říci, že se nejednalo o nějakých pár špatných výstupů kvůli 1 scénáristovi, ale tohle je nějaký trend, kterým se tento seriál očividně hodlá ubírat. A mně to je dost líto a je to velká škoda, ale nebýt těch speciálů na začátku, tak to má ještě o hvězdu méně. Bylo tu bezostyšně pošlapáno to, co tu vytvořil původní seriál a na co prakticky perfektně pak navázali především Tennant, Smith a Capaldi. Nová generace diváků dost možná nepochopí, o co přišla, dokud se nepodívá na předchozí série. Tady je chyba ve scénáři a vůbec té ideji, ne v obsazení, které je dost sympatické... () (menej) (viac)
Serii hodnotím bez prvních tří epizod. Nový Doktor je hloupý a to doslova. Jak scenaristicky, tak herecky. Tlačí se na pilu s gender, gay, rasa až se zapomene na smysluplnost a scénář. Herci neumí hrát a dialogy jsou stupidně napsané. Společnice je nejhorší jakou jsme měli. skvělý komentář Estwen a krvinka56 (ta to napsala až příliš otevřeně a bez cenzury). Zkuste se podívat na starou epizodu s z roku 2005 a nebo 2006 a porovnat to. Potom tomuhle nemůžete dát ani 1*. Kdyby touto seriií doktor začínal, skončil by v propadlišti dějin. ()
Mé dojmy ohledně nové řady Pána času jsou vesměs pozitivní, i přes to, že se určitě nejedná o perfektní počin. Mohl bych se tady dlouze vypisovat o tom, jak moc dobrý je Ncuti Doktor, mohl bych tady zmiňovat všechny ty chytré a skvělé epizody, mohl bych tady kritizovat fakt, že všechno působí tak nějak uspěchaně a některé prvky vyloženě nerozvinutě. Ale to já nechci, jelikož si myslím, že o tom bude mluvit téměř každý a už nyní je zde komentář, který vlastně naprosto perfektně vystihuje mé pocity, viz zde. Proto místo toho budu mluvit o tom, jak neskutečně jsem vděčný za to, že se Doctor Who konečně, po tolika letech, naplno modernizoval. A teď nemyslím modernizaci ve smyslu poukazování na témata rasismu či sexuálních orientací, to si myslím, že seriál vždy dělal poměrně dobře. Slovem modernizace myslím to, jak Doctor Who může vůbec stát sám za sebe v dnešním světě televizních seriálů a lákat nové diváky a obecenstvo. Problém s tímto seriálem, co jsem totiž v posledních pár letech značně cítil, je, že tenhle přes 60 let starý počin se vlastně svým formátem nikdy nikam neposunul. Doctor Who začal v šedesátkách jakožto epizodní seriál, který se spíše zaměřoval na jednotlivé minipříběhy v samostatných dílech, než na nějaké větší celky v podobě příběhů rozvíjejících se přes více sérií. A to je v pořádku. Nebo tedy alespoň bylo. Jenže je 21. století, rok 2024, a co si budem, tento typ seriálů je dnes již považován za zastaralý a mnohem více frčí seriály s dlouhými a komplexními příběhy. A ono to dává smysl. Seriál jako médium se rozvíjí a potřeba mít epizodní příběhy z důvodu, aby lidé nemuseli vidět díly předchozí a i tak se chytali, prostě vymizela. Seriály po celém světě se modernizovali a měnili, jenže Doctor Who téměř vždy zůstával epizodním seriálem, svým formátem naprosto totožným jako v šedesátkách. Někdy se snažili experimentovat, někdy trošku vybočovali, ale většinou to byl prostě epizodní seriál. Někdo si možná řekne, kde je problém. Problém je ten, že spousta lidí se prostě na epizodní seriály dívat nechce. Já osobně znám tunu takových, co Doctora Who v minulosti odsoudili, jelikož chtěli sledovat něco, co bude mít váhu, co bude mít komplexní a rozvíjející se příběh, a epizodní Pán času, kdy vám vlastně stačilo vidět jenom pár dílů z řady a zbytek byl čistý filler, jim prostě nevyhovoval. A já jsem proto hrozně moc rád, že Russell T. Davies dokázal se svou 14./1. řadou Pána času vzít koncept epizodního seriálu, zachovat ho jako takovou tradici, zároveň ale celý seriál modernizovat a vytvořit jakýsi hlubší a komplexnější příběh rozvíjející se nejen na pozadí, ale i ve výrazném popředí. Doctor Who se díky tomu stal mnohem více přístupný širší veřejnosti, stal se mnohem více lákavější pro nové diváky a obecně si myslím, že díky tomu dostal Pán času možnost oslovit mnohem větší publikum. S tím souvisí i to, že Russell se rozhodl plně vyznávat a odkazovat na všech předchozích 60 let. Možná si někdo řekne, že to je samozřejmost, že seriál bude odkazovat na svou historii. Jenže, u Doctora Who se to vlastně nikdy nedělo :D Seriál vždy dělal jen malé náznaky a easter eggy na minulost, vždy to bylo ale jen nepatrné škrábání po povrchu a seriál nikdy plně nezaplul do své vlastní historie. A sakra, to je přece hrozná škoda. Seriál s 60 letou historií, který stvořil tisíce postav a tisíce příběhových linek, a není tu žádné propojení, žádné odkazování, žádné navracování se k tomu, co bylo vytvořeno? Russell se rozhodl, že se naplno potopí do této komplexní historie a je to sakra vidět. Návrat postav z různých období seriálu (od postav vytvořených pro speciály z roku 2023 až po staré charaktery, které jsme neviděli desítky let), nejsou tu už žádné nepatrné easter eggy, které pochopí jen ti nejbystřejší, tady se prostě na rovinu a plnou hubu mluví o tom, co se stalo klidně 60 let dozadu, a to je tak sakra super! Doctor Who konečně působí jako živý seriál, jako komplexní událost, která má za sebou 60 dlouhých let historie, 60 let příběhů a postav, a ne jako seriál, kde si každá série žije ve své vlastní škatulce a zbytek seriálu vlastně vůbec nebere v potaz. Už jenom kvůli tomu jsem neskutečně vděčný za to, čím 14./1. řada Doctora Who je. Není to perfektní, občas to má dost zjevné a očividné vady, ale myslím si, že je to krok správným směrem. 8/10 () (menej) (viac)