Epizódy(11)
-
Spyfall, Part 1 (S12E01)
-
Spyfall, Part 2 (S12E02)
-
Orphan 55 (S12E03)
-
Nikola Tesla's Night of Terror (S12E04)
-
Fugitive of the Judoon (S12E05)
-
Praxeus (S12E06)
-
Can You Hear Me? (S12E07)
-
The Haunting of Villa Diodati (S12E08)
-
Ascension of the Cybermen (S12E09)
-
The Timeless Children (S12E10)
-
Revolution of the Daleks (S12E11)
Videá (1)
Recenzie (18)
Musela jsem překopat hodnocení u první série z toho důvodu, že se mi ta 11.série líbila s Doctorkou více než tahle dvanáctá. V 11.sérii jsou lepší epizody, více akce, hodně se hraje na emoce. Tady už to tolik není. Mrzí mě to, ale linka s Vládcem mě prostě nebavila, i když herec, která je momentálně Vládce je super a hraje to šíleně dobře. Příběhově mi to nesedělo. Epizody jsou až moc zdlouhavé, stále je tam na mě málo interakce s Tardis, možná ještě méně než v 11.sérii. Plus ale dávám za další Doctorku, mohl by to být zajímavý twist v další sérii. ()
12. série - 35 %: Jeden dobře zahraný záporák, dva slibné náměty a pár sympatických vedlejších postav nedělají dobrou sérii ani zdaleka, zvlášť když dlouhodobý příběh nedává vůbec smysl, postrádá dobře podané hlavní postavy, kterým by divák fandil, a neumí prodat jediný dobrý nápad. Stylem se úplně přesně navazuje na jedenáctou sérii. Máme tu spoustu potenciálu vyhozeného z okna, ignorování předešlé charakterizace, nepochopení hlavních myšlenek a hodně nudných jednorázových nepřátel, u nichž přesně dokážete poznat, kde scénáristé kradli. Navíc k nim letos přibyla ještě levná nostalgie a fanservice, aby se navýšila sledovanost. Doctor a její společníci jsou pořád stejně otravní, ne-li ještě otravnější. Kromě klasicky nesnesitelných vysvětlování techniky tu tentokrát máme i scény se smutnou Doctor, a to je teprve zážitek. Po svých společnících neustále štěká, jak je osamělá, antisociální, matriarchální pro skupinu a oni pro ni podřadní. A když se jí jeden svěří se svým strachem z rakoviny, místo inspirujícího proslovu přejde ke konzoli Tardis a odignoruje ho. Tak to pardon, ale takhle se vztahy ústřední skupiny fakt nepíší. Tou největší katastrofou tuhle sérii jsou nakonec však až dvě epizody - Orphan 55 a Praxeus, vykuchané od čehokoli, co by diváka mohlo potěšit. Nabízí dementně vymyšlený(?) příběh se strašnými postavami a kazatelskými, v konceptu debilními, povrchními, neorganicky začleněnými proslovy, při kterých by se postavy rovnou mohly dívat do kamery. V podstatě se jedná o "climate change bad" a "plastic waste bad". Stávají se v mých očích nejhoršími epizodami v historii seriálu. A aby toho nebylo málo, poslední epizoda kompletně převrací témata celého seriálu naruby (jako třeba že ten všemi adorovaný magický zachránce vesmíru je ve své vlastní společnosti jen průměrný člen na okraji, teď je z něj její strůjce a magická bytost z jiné dimenze, která ještě k tomu ani v podstatě nemůže umřít) v extrémně neuspokojivé a hloupě napsané powerpoint prezentaci, dává špatný závěr i tomu zbytku nadějných nápadů téhle série, a jako bonus používá klasické série a jednu jejich zahozenou příběhovou linku jako zbraň proti kritice. Je mi zle z faktu, že zrovna Doctora Who už nyní sleduji způsobem "tak s jakou kravinou přijdou tentokrát", ale je tomu tak. Proto jsem nesmírně rád, že se stejně jako loni občas něco najde, a naděje tak pořád neumírá. Sem tam příjemný moment, dobře hrající herec ve vedlejší roli a opět jedna vcelku povedená epizoda. Kvalitní série je sice v nedohlednu, ale aspoň se zase můžu radovat z jednotlivostí, když už nic jiného nezbývá. P.S.: Dalekovskou epizodu si už při doplňování komentáře v květnu 2021 skoro nepamatuju, jenom snad, že v ní byl fajn Jack Harkness a nepředstavila nic zajímavého. Takže ji jen tímto způsobem krátce zmíním. ()
Lepší, než minulá série, ale to je bohužel tak nějak všechno, co je na tom pozitivní. O Jodie pořád nevím, zda jí mít rád nebo jí nenávidět (za to ovšem ona nemůže, ty scénáře jsou prostě špatmé) a třeba takový Sacha Dhawan jako Vládce je bohužel mnohem lepší, než ona. A taky je patrně nejlepší Vládce hned po Rogeru Delgadovi. A bohužel i ty společníky mám radši, než Doctorku, a to to jsou stále po většinu času totálně nezajímavé postavy. Skutečně povedné a dobré díly byly s odřenýma ušima jen čtyři: Tesla, oba dva Spyfally a Villa Diodati. Povedenou první polovinu Can You Hear Me? totálně zazdil ukvapený konec a její polovina druhá, Orphan 55 a Praxeus jsou neskutečně příšerné díly (ještě horší, než Tsuranga!!!!) a poslední tři mně dokázali nasrat šílenými pointami, přepisováním téměř šedesátileté historie seriálu a nelogičností, ve které se nemůže vyznat ani sám Chibnall. Co to jako je? Zlaté Mofattovy pointy, cliffhangery a plottwisty. A když už se podaří naservírovat nějaké zajímavé záporáky, postavy či návraty, tvůrci s nimi nedokážou pracovat (nebo nechtějí) a tak jsou všechny ve 100% absolutně zbytečné a spíše trapné. Tahle řada mě hrozně bavila, ale úplně stejnou měrou mě doháněla k šílenství. Doufám, že Chibnall příští sérii fakt skončí, jinak tenhle seriál zabije úplně. Slabších 70% ale víc fakt ne. ()
Proboha proč? Proč je to všechno tak děsně mdlé a nevyužité, když je v čele hereckého ansámblu fenomenální Jodie Whittaker? Ona je další castingový jackpot (Tennant byl první, od něho to pokračovalo každým novým Doktorem)! Začátek a závěr série je strašně super, ale stejně mu musím tunu věcí odpouštět. Proč? Je na to vcelku jednoduchá odpověď. Tady se tvůrci snaží udělat všechno děsně silné. Děj, akci, scénář... Jenže takhle Doctor Who nefunguje. Ano, byly tu série (čtvrtá, šestá), které byly extrémně silné jako celek, ale Doktor měl vždycky hlavně jednu absolutně odzbrojující zbraň. Ty jednotlivé OMG momemty, kdy všem spadla brada. Moment, minuta, deset vteřin, kdy Doctor zazářil v naprosto odzbrojující síle. ,,Já jsem Doktor z planety Gallifrey..." , ,,Amélie Pondová, přišel jsem si pro tebe!" , ,,...a jeden veliký kopanec do zadku Ticha. Ups, běžte! To bylo na vás, běžte!" Tyhle a spousty dalších momentů ukazovali tu neskutečnou kreativitu tvůrců, která tady bohužel vážně selhává. Je mi to líto hlavně kvůli promarněnému potenciálu nové Doktorky... ()
Návrat do časového víru naprosté divácké spolehlivosti. Přešlap je tentokrát jen v dobře mířeném ekologickém poselství, kdy v epizodách Orphan 55 a Praxeus chybí u moralizujících monologů na téma zničené planety už jen blikající žárovička při výchovných sděleních. Jenže všechno ostatní si nejen v porovnání s minulou sezónou dokonale sedlo. Dlouhodobá linka s ikonickým záporákem, nervy drásající gradace jednotlivých zvratů, divácky oblíbené tajemno či duchařiny, spousta vesmírné akce a nakonec i pořádně velkolepé finále s davovými scénami nebo přílety obřích lodí, tak jak to známe ze starých časů. Vzhledem k neúnavné Jodie, která dokáže rozjívené a o to více pak i utišené momenty vytěžit na maximum a Grahamovi, mile usazenému do dědkovsky nechápavé role, si troufnu i nenápadně nadhodnotit. Radost z toho, že můj milovaný seriál pořád nekončí a vrátil se na vrchol, je totiž obrovská. ()
Reklama