VOD (1)
Obsahy(1)
Hrdinou koprodukčního asijského dramatu, pod nímž je jako režisér podepsán Yimou Zhang, tvůrce třikrát nominovaný na Oskara, je osamělý Gou-ichi Takata. Po rozchodu se synem už dlouho žije v japonské rybářské vesnici, když však dostane zprávu, že Ken-ichi (Kiichi Nakai) leží na smrtelné posteli, vydá se za ním do Tokia, aby se usmířili. Syn ale ani teď nechce otce vidět. Proto jeho žena Rie (Shinobu Terajimaová) předá otci videonahrávku, z níž pochopí synovu lásku k herectví i jeho veliký sen spatřit slavného čínského herce Li Tiamin. Aby znovu získal synovo srdce, se Gou ichi vydává napříč Čínou, aby herce našel a natočil jeho vystoupení. A při svém putování pochopí leccos důležitého o rodině, odpuštění a vykoupení. Ken Takakura v hlavní roli se na plátno vrací po pětileté přestávce. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (41)
Překonat sám tisíce mil je snímek, který nemá nějaké závratné tempo, avšak přesto nenabízí prostor pro nudu. Toto Zhangovo drama působí takovým přirozeným dojmem, příjemně se sledují záběry na krásnou čínskou přírodu, hezky se poslouchá hudba, jež podbarvuje jednotlivé scény, a potěší rovněž představitel hlavní role, jehož výkon je poměrně dost autentický, takže jsem jako divák neměl problém mu jeho emoce, monology a dialogy věřit. Překonat sám tisíce mil je snímek opravdu v mnohém podobný novější Pouti (2010). Mnohé scény jsou vskutku dost emotivní a povyšují celkový zážitek z tohoto lehce sentimentálního, krásného a smutného příběhu s nejednou hlubší myšlenkou o mezilidských vztazích. V paměti divákovi může utkvět scéna s malým Yang Yangem, kdy se s hlavním hrdinou ztratí, dále pak smutná zpráva po telefonu a čtení dopisu či závěr ve vězení. Chyba: V Kamenné vsi nemá pan Takata signál, takže v okamžiku, kdy chce telefonovat, zavedou jej vesničané na jednu ze střech, kde signál je. V další scéně, v níž se pořádá hostina, už však na střechu jít nemusí a telefonní hovor bez problémů přijme. ()
Složité bývají cesty za klidem vlastní duše. Ač Yimou nešetří záběry (příliš) krásné čínské přírody, hrdina musí svést především vnější, citový souboj nad sebou samým, takže se občas zastaví a zasněně kouká do krajiny. Nenapadá mě, co zásadního tomuto pozvolnému putování vytknout. Jde o takové neškodné, neurážející a politicky korektní rozjímání nad lidmi, jejich vzájemnými vztahy a nad pozvolným zánikem tradic, potažmo tradičních (mezi)lidských hodnot. Jestli máte dostatek času a náladu na něco pěkného, sentimentálního, na něco bez zbytečného křiku a bez zbytečných střihů – tak prosím. 70% Zajímavé komentáře: kitano, Brandon ()
Moc hezká, ale zároveň dost tichá cesta vykoupením svého života. Táta se celý život nebaví se synem, už vlastně ani neví proč. Když je syn na smrtelné posteli, rozhodne se splnit jeden z jeho snů a vydá se na cestu do Číny. Krajina nádherná, lidi zvláštní, ale sví, brutální jazyková bariéra a příběh, který toho moc neřekne, ale zároveň uzavře jednu životní cestu. Nevím proč, ale přijde mi, že Čína točí nejpoetičtější filmy a k tomu perfektně využívá jejich přírodní scenérie. A i na tomto filmu je to krásně znát. ()
║Rozpočet $7,5milióna║Tržby USA $252,325 ║Tržby Celosvetovo $3,752,325║ ()
Po dvoch vypravnych epickych dobrodruzstvach je to Zhangov navrat k prostemu minimalizmu. Film krasny nie obrazom, ale dojemnym pribehom, kde dolezitejsie ako farebna kompozicia sceny je jednoduchost a uveritelnost predkladaneho deja o otcovi, snaziacemu sa najst si spat cestu k umierajucemu synovi. Formou male, ale na city bohate a kontemplativne pohladenie po dusi. ()
Poněkud zvláštní příběh a chytře zavádějící název vás drží v nejistotě co vlastně čekat. Nečekejte nic, jen koukejte a ono vás to pomalu, ale jistě dojme. Vysoce komorní s miniaturními známkami humoru (slovní přestřelky mezi vesničany a překladatelem "Vždyť stejně japonsky vůbec neumíte" :) Hlavní představitel odvedl pěkný kus práce, protože proudící emoce jsou krásně vidět pod tím jeho sveřepým, jednovýrazovým ksichtem. Pro evropana je snazší se ztotožnit s postavou, jelikož on je v Číně také cizincem a čínskou operu evidentně nechápe o moc více, než já. ()
Čím dál víc se přesvědčuji o tom, že ty Zhangovy filmy, ve kterých nikdo nelétá vzduchem, a ve kterých nic neodvádí pozornost od příběhu, jsou prostě mnohem lepší. Tento film je velmi, ale opravdu velmi smutný, a přesto (či spíše právě proto) je velmi, velmi krásný. ()
Znova som sa nechal zmiasť názvon a plagátom. Myslel som, že pôjde o nejakú dobrodružnosť naprieč divočinou, prekonávajúc kruté nástrahy tisícmíľovej púte (obashy totiž zo zásady nečítam) :). Takže som prebiehajúcu drámu prijal trošku vlažnejšie a preto ma spočiatku aj dosť nudil. Postupom času ma však skustočne chytila za srdce, jednoduchá úprimnosť a nenápadná monumentálnosť sa krásne dopĺňajú. Jazyková bariéra nebola vo filme problém, vyriešená šikovne. Herecky som tiež nemal problém, len ako vravím, po očakávaní to bolo trošku nudné a nakoniec ani nie tak emotívne, či záverovo skvelé. 70%. ()
Je to celkom dobrá dráma od Yimou Zhanga. Má dobrý príbeh o mužovi z Japonska, ktorý sa pred mnohými rokmi v zlom rozišiel so svojim synom, čo ho veľmi mrzí a nanešťastie sa dozvie, že je práve v nemocnici, keďže má ťažkú chorobu a zostáva mu len pár mesiacov života, no aj tak ho syn stále odmieta vidieť. Keď sa od synovej manželky dozvie, že miluje čínsku operu a túži natočiť spievať jedného uznávaného speváka, rozhodne sa odísť do Číny zoznámiť sa s jeho záľubou a urobiť to za neho, ale na mieste si uvedomuje, že natočiť speváka až tak ľahké nebude. No aj tak urobí všetko preto, aby sa mu to podarilo, no musí to stihnúť čo najskôr. So spracovaním som spokojný, síce na moje prekvapenie o chémiu medzi otcom a synom, čo má v podobných filmoch vždy výrazný priestor tu vôbec nejde, ich minimálny kontakt je len prostredníctvom synovej manželky, ale s tým nemám problém, filmu to aj tak nijak neubližuje. Hlavne, že postava muža a jeho cesta za svojim cieľom si ma získali, až na trochu rozporuplne pôsobiaci útek chlapca, ktorý sa ale v kontexte tiež dá chápať to pôsobí úplne realisticky a prirodzene, oceňujem to zoznamovanie sa s kultúrou a bežnými ľuďmi, pričom sa to nesie v takom príjemne pomalom tempe a veľmi musím pochváliť aj vzťah s tlmočníkmi, toto bolo výborne zvládnuté. Jedine ma mrzí, že hlavný hrdina si cestu k tejto kultúre vlastne nevytvoril, keďže neustále pôsobil dojmom, že ho to vôbec nezaujíma a ide mu len o splnenie svojej úlohy, ale nad to sa dokážem povzniesť. Záver ma síce trochu prekvapil, očakával som niečo klasickejšie, ale aj toto sa mi páčilo a možno ešte viac, než ten očakávaný. Takže ešte sa to mohlo trochu doladiť, ale aj tak mi to dosť sadlo. Herecké obsadenie je na tom dobre, Ken Takakura tu podáva výborný výkon, jeho herectvo je na jednej strane dosť minimalistické, ale aj tak z neho cítiť všetky tie emócie, príjemná postava chlapca, ktorá osvieži svoju časť filmu a ešte dostatok zaujímavých vedľajších postáv, hlavne dvojica tlmočníkov, alebo spevák. S réžiou a technickou stránkou som dosť spokojný, Yimou Zhang zvláda veľmi dobre veľkolepé, ale aj takého malé filmy a to dokázal aj tu, chválim to prostredie, kultúru, atmosféru a taký až realistický citlivý prístup. Takže Yimou Zhang má samozrejme za sebou aj lepšie filmy, ale aj toto sa mi páčilo, podobný štýl mi sedí. 72% ()
Minimalisticke, no zaroven velmi hlboke a obsiahle. Minimalisticke herectvom a pribehom, obsiahle vizualnou nadherou, emociami a detailmi. Tak ako pri No one less, drviva vacsina hereckeho osadenstva je zlozena z amaterov. Hlavna postava, Ken Takakura, je uz naopak skutocny herecky veteran. Gou-ichi (Takakura) prichadza do neznameho prostredia, medzi ludi hovorciacich neznamou recou. A aj ked toho moc nenahovori a jeho herecky prejav je zlozeny len z jemnych mimickych giest, posobi skutocne uveritelne a z jeho mlkvej tvare sa da vycitat naozaj skutocne siroka skala pocitov. Prave tato mlkva tvar je to, co je stredobodom pozornosti kamery po cely film (taky japonsky Bill Murray). Naproti tomu tu mame mnozstvo prostych vidieckych obyvatelov stvarnenych amatermi, ktory akoby vypadli z dokumentarneho filmu o chudobnej dedinke v Cine. Nehraju, proste su prirodzeny a pre Takakuru su hlavne kulisou. A tieto dva faktory sa krasne doplnaju. Takamurov minimalizmus ostatnych nehercov neprebija a naopak realisticke a velmi prirodzene prostredie dava jeho vykonu este vacsiu silu a hlbku. A tie nadherne, dychvyrazajuce scenerie tomu vsetkemu dodavaju este vacsiu krasu. Osamelost hlavneho hrdinu a jeho cestu, ktora nieje len exotickym vyletom, ale aj cestou duchovnou, som vdaka tymto posobivym obrazom naozaj prezival. Stotoznit sa z hrdinom tohto filmu je naozaj jednoduche a vdaka reziserovmu pristupu a citu, medzi hrdinom a divakom vznika naozaj silne puto. Jeho cestu som zi uzil takmer ako on. Tak ako tu nadhernu exkurziu do cinskej krajiny a kultury, tak aj jeho cestu duchovnu. (9/10) ()
Častokrát až choroba v rodine spojí jej členov rozdelených nenávisťou, odcudzením či nepochopením. Nezhody vyplývajú primárne z odmietnutia komunikácie a pocitu hrdosti. Dôvodom môžu byť hádky v oblasti delenia peňazí (dedičské spory, potomok, cítiaci sa znevýhodnený voči súrodencom), domáce násilie alebo hnev rodičov, ktorí majú pocit nedostatočného naplnenia ich ambícií vlastnými deťmi. Nech je ako chce, v posledných štádiách choroby sa každý snaží robiť veľké gestá a naprávať stratené roky mlčania a odlúčenia. Aj tu sa postarší tata vyberie do Číny vybehať pre syna nesplnenú veľkú túžbu. Popri rozjímavej rovine sa do filmu dostala aj propagandistická. Ukazuje Čínu ako krajinu kde sa miesi modernosť s tradíciou a prísny režim s ľudským pochopením. Kolektívne rozhodovanie vládne dedine i mestám, no zároveň sa rešpektuje individuálna požiadavka a ústup z prísnych regulí v mene pomoci blížnemu v ťažkej životnej situácii. Emócie a ochota pomôcť v Číne tak vždy dokážu zvíťaziť nad neochotou otvárať cudzincom pribuchnuté dvere do vnútorného chodu čínskych inštitúcií. 69% ()
Každopádně obrovské téma k zamyšlení, jak dojemně tu vyjádří lásku otec k synovi, který ho kvůli nějakému pochybení v minulosti (které zde bohužel není specifikováno) úplně zavrhl, a je málo času na nápravu, protože synovi do konce života moc dní nezbývá. Pro nás k tomu velice zajímavá cesta Japonce po Číně, která sice plně splní svůj účel, i když původně byla myšlená úplně jinak. Já jsem čekala, kdy při komunikačních nedorozuměních začnou používat staré čínské znaky, které jsou u obou národů stejné a stále se používají (ale nic...tak nevím jak to vlastně doopravdy je). Skvělý komentář Kitana (díky za něj!). ()
Po velikém zklamání z posledního dosud mnou viděného asijského filmu jsem se bál, že i další film z Asie bude nudný a nesnesitelný. Ale opak je pravdou, z tohoto filmu jsem velice příjemně překvapen. Jednoduchý, ale o to více procítěný děj, kdy se postarší muž vydává na cestu do Číny a je ochoten udělat i nemožné, aby synovi pořídil nahrávku čínské lidové opery v maskách s jedním zpěvákem, se kterým se jeho syn už jednou setkal, ale který je momentálně zavřený ve vězení. Jeho syn je totiž vážně nemocný a umírá a jeho otec by se s ním rád smířil, a proto odjíždí do té Číny. Jedná se opravdu o procítěný a citlivý příběh, který ukazuje Čínu v docela jiném světle, než jak ji známe z tisku, kdy se spíše mluví o násilnostech v této zemi. Faktem ovšem je, že Čína má co nabídnout, a na některé čínské scenérie se krásně dívá. Tenhle film mě opravdu velice zaujal a celý příběh jsem prožíval spolu s hlavním hrdinou. I když ze začátku jsem jeho jednání nechápal, musel jsem uznat, že se zachoval velice správně. Jinak toto je mé první filmové setkání s režisérem Yimou Zhangem, ale už teď je mi jasné, že na tenhle film patrně nikdy nezapomenu. Ovšem je pravdou, že toho patosu zde bylo na můj vkus až příliš, takže nakonec to jen těsně není na maximální hodnocení, ale jen na čtyři hvězdičky. I tak je však pěkné hodnocení. ()
Kultura dálného východu v prostředí i duších zúčastněných. Otec, syn a tisíce mil, aneb na životní rozhodnutí není nikdy pozdě. Klasicky precizní režie i scénář potvrzující kvality asijských dramat. ()
Nevšední roadmovie s velmi rozvláčným tempem, která některými svými scénkami připomíná unaveného Kusturicu. Trochu mě iritovalo to věčné překládání z čínštiny do japonštiny a naopak, film by jinak mohl být o polovinu kratší, budiž. Kameraman Xiaoding Zhao mě svými kompozicemi hor zahřál u srdce. ()
Nevím, mně ten film ze všeho nejvíce připomínal pohádku o slepičce a dusícím se kohoutkovi. Aby dostala slepička vodu, musí splnit tucet dalších přání a úkolů - a tady je to podobné. Jen motivace mi poněkud haprují. Osobně bych rád věděl, co otec se synem měli, už od začátku - takhle ani jednomu nic moc nevěřím. A také nějaká videokazeta s čínskou operou a jedním zpěvákem mi přijde jako nedostatečný motiv jet do Číny a tam se chovat skoro jako blázen - ostatně, jak otec mohl vědět, že natočení opery syna potěší? Vždyť ji chtěl natočit on sám... Asi jako kdybyste začali stavět doma loď v láhvi, pak šli do nemocnice, a otec vám mezitím loď dostavěl... Nevím, no. Nijak mi to nic nedalo, přišlo mi to prázdné a ponaučení nebo nějaké třeba duchovní povznesení se nekonalo. Že když se mají dva lidé rádi, měli by si to dávat najevo? To by snad mělo být samozřejmé, i když občas není. Ale na druhou stranu, pokud si to nedávají najevo, je v tom vztahu možná problém ještě někde jinde. Bylo by to na delší psychologický rozbor - zkrátka, podle mne sice chce film říct něco upřímného, zvláště Japoncům, pro něž dát najevo cit je spojeno s jistým ponížením sebe sama (a pak pochopíme tu Čínu jako protiklad, kde lidé se navenek emotivně projevují), ale stejně mi to přijde jako klouzání po povrchu. ()
Začátek se rozjíždí slibně, ovšem poté si snímek celou dobu drží odstup; pozoroval jsem klasicky nalajnovaný příběh se silně emotivním základem, u mě ale bez odezvy. Takže sice pěkné, leč chladné a přes veškerou snahu a podmanivost lehce sterilní. ()
Záver odohrávajúci sa vo väzení bol skvelý. Zhang skrátka z jednoduchého námetu dokáže vytrieskať emócie. Žiaľ v tomto prípade bol príbeh až príliš jednoduchý a rozťahaný. Navyše sa výrazne neprejavila režisérova povestná vizuálna stránka, ktorá by film potiahla. ()
Film, který mi na dlouho uvízl v hlavě. A někde tam jistě ještě vězí. Nabízí otázku, zda je možné pokusit se na poslední chvíli dát dohromady něco, co bylo vlivem odlišnosti a neporozumnění na dlouhou dobu odděleno. Asijské filmy mají vždy co nabídnout svojí geniální jinakostí a tady nabídly minimalistické duševní veledílo o touze po odpuštění, lásce, smíření a prozření. ()
Vedle artove akcnich vizualnich masterpiecu typu Hero si Yimou Zhang cas od casu natoci nejaky ten minimalisticky osobni kousek a vetsinou je o co stat. The Road Home bylo napr. tak genialni, ze se tomu divim dodnes. Od Riding Alone jsem tedy cekal podobne pusobivy zazitek a nedockal jsem se, nebo alespon ne zcela. Oneman show tvrdohlave emocionalniho Kena Takakury sice funguje, Cinske prostredi take zklame malokdy a napr. finalni skalovity kanon byl uchvatny. Diky prekladum a China vs. Japan tendencim to melo spravny Lost In Translation feeling a bylo to podobne originalni, jinak ale Zhang nebyl po celou dobu schopen nejak vyrazneji zautocit. Postradalo to silnejsi sceny, prekladove pasaze se zacaly opakovat a vubec to cim dal vic brousilo do repetitivni sfery. Bez toho fakana na konci bych se take klidne obesel. Dobra, ale spis jen odpocinkova Zhangova pauza, pri ktere sbiral sily a dech na jeho dalsi klenot - Kletba Zlateho Kvetu. 6/10 ()
Reklama