Réžia:
David FincherScenár:
James VanderbiltKamera:
Harris SavidesHudba:
David ShireHrajú:
Jake Gyllenhaal, Mark Ruffalo, Anthony Edwards, Robert Downey Jr., Brian Cox, John Carroll Lynch, Richmond Arquette, Chloë Sevigny, John Getz, John Terry (viac)VOD (4)
Obsahy(2)
Novinář Jake Gyllenhaal se dostane k případu záhadného masového vraha, který zabíjí náhodně vybrané oběti. Zločinec, přezdívaný Zodiac, rozeslal do novin dopisy a šifrované zprávy o svých budoucích i minulých vraždách a touha po jeho odhalení se pro žurnalistu stává posedlostí... Příběh filmu vychází ze skutečných událostí a vypráví o masovém vrahovi, který po několik desetiletí děsil obyvatele San Francisca a zavaloval úřady čtyř soudních okrsků svými šiframi a dopisy. Dopadení Zodiaca se pro skupinu čtyř policistů stalo posedlostí, která z nich udělala tvory naprosto nepodobné sobě samým. Jejich životy byly kvůli nekonečnému přívalu dalších a dalších stop naprosto v troskách. Zodiac vypráví o řádění šílence, který nebyl nikdy dopaden a který držel celý národ v osidlech strachu. Počet mrtvých, kteří byli usmrceni jeho rukou už asi nikdy nezjistíme. Jedno je však jisté : mezi jeho oběti patří i ti, kteří přežili... Není snad děsivějšího případu než je tento. Zodiac vypráví o řádění šílence, kterého zodpovědné autority nikdy nechytily. Tento hádankář a vrah, který držel celý národ v osidlech strachu, vždy unikl. Byl to americký Jack Rozparovač. Veřejně se přiznal ke třinácti obětem. Poté k dalším dvaceti čtyřem. Policie však byla schopna potvrdit jen pět nebo sedm z nich. Počet mrtvých, kteří byli usmrceni jeho rukou už asi nikdy nezjistíme. Jedno je však jisté: mezi jeho oběti patří i ti, kteří přežili. Graysmith by obyčejným kreslířem deníku San Francisco Chronicle, který se co do kontaktů ani znalostí nemohl rovnat svému cynickému kolegovi Paulu Averymu, který byl pronikavým novinářem a hvězdou černé kroniky. Chyběly mu také kontakty se slavným a ambiciózním detektivem z oddělení vražd v San Francisku, Davidem Toschim a jeho puntičkářským kolegou, inspektorem Williamem Armstrongem. Jednou se mu však dostalo zásadního poznání, které nikdo neočekával. Došlo k němu dne 1. srpna 1969. Toho dne se v hromadě redakční pošty objevil podivně vyhlížející dopis. Další dva došly do redakcí San Francisco Examiner a Vallejo Times-Herald - všechny dopisy v redakcích způsobily hotové pozdvižení. "Vážený pane redaktore, píše vám vrah Davida Faradaye a Betty Lou Jensen, které jsem dne 20. prosince 1968 zastřelil na silnici Lake Herman v okrese Solano. Dále dne 4. července 1969 na parkovišti golfového hřiště v Blue Rock Springs jsem zastřelil Darlene Ferrin a pokusil se o vraždu Mikea Mageaua..." Následoval seznam detailů, o kterých mohla vědět jen policie. Každý z deníků dostal část šifry, která - pokud by prý byla dekódována správně - vedla by k odhalení identity svého autora. Dopis by ukončen hrozbou: uveřejněte tento dopis v novinách, jinak budou následovat další vraždy. Od dob Jacka Rozparovače se neobjevil vrah, který by kontaktoval tisk a policii a formou hry na kočku a myš je naváděl ke svému dopadení. Zodiac patří k vůbec prvním masovým vrahům v dějinách Spojených států. Jeho zprávy byly nakonec dekódovány. Byl to však až nadšenec do luštění různých kvízů a šifer, Robert Graysmith, kdo pochopil jejich skrytý záměr, který odkazoval k němému filmu z roku 1932, The Most Dangerous Game. Během krátké doby následovalo několik dalších dopisů a hrozeb. Zodiac opět udeřil dne 27. září 1969, kdy jako maskovaný útočník s puškou a nožem zaútočil v Lake Berryessa v okrese Napa na mladý pár, který si vyjel na piknik. Cecilii Ann Shepard ubodal k smrti a Bryana Hartnella nechal vykrvácet. O necelý měsíc později - přesněji dne 11. října 1969 - přijel vrah do San Franciska. Jeho první oběť - taxikář Paul Lee Stine byl objeven s kulkou v týlu v luxusní čtvrti Presidio Heights. O tři dny později přišel další zlověstný dopis: Zodiac se policii vysmíval tvrzením, že té noci jej mohli dostat. Co hůře, zmínil, že měl v zaměřovači políčeno i na školáky, kteří vystupovali ze školního autobusu. San Francisko zachvátila panika. Díky Zodiacovi se detektivové Toschi a Armostrong a novinář Graysmith stali během jedné noci celebritami. Zodiac byl bohužel vždy o krok napřed, obratně uklízel stopy a ve svých výsměšných dopisech byl čím dál výhružnější a zároveň osobnější. Toschi později upadl v nemilost, frustrovaný Armostrong přešel na jiný případ a Avery odešel od novin. Zodiac najednou přestal ohlašovat, kdy a za jakých okolností znovu udeří. Od jednoho amerického pobřeží ke druhému se vyrojilo spoustu jeho napodobitelů. Hledaný podezřelý byl stále někde mezi nimi. Tehdy nastala Graysmithova chvíle. Šlo o moment, který navždy změnil mnoho životů. (oficiálny text distribútora)
(viac)Videá (3)
Recenzie (1 364)
Soundtrack David Shire: 1. Easy to Be Hard - Three Dog Night ,2. Sky Pilot - Eric Burdon/The Animals ,3. Soul Sacrifice - Santana ,4. Bernadette - Four Tops ,5. (I Never Promised You A) Rose Garden - Lynn Anderson ,6. I Want to Take You Higher - Sly and the Family Stone ,7. Hyperbolicsyllabicsesquedalymistic - Isaac Hayes ,8. Inner City Blues (Make Me Wanna Holler) - Marvin Gaye ,9. Brother Louie - Stories ,10. Hurdy Gurdy Man - Donovan ,11. It's Not for Me to Say - Johnny Mathis ,12. Mary's Blues - John Coltrane ,13. Solar - Miles Davis ,14. The Sound of the City - Johnny Mann Singers , ()
Raz to muselo prísť. Nebyť náročnosti a kvality, ktorú som od tohto snímku čakal, asi by som reagoval inak, no David si sám na seba uplietol bič. Do dva a pol hodinového príbehu vcucnúť udalosti natiahnuté cez tridsať rokov, to chce odvahu. A spočiatku sa zdalo, že päť ročné čakanie prinesie nejaké to ovocie, no čím viac sa film zamotával a hlavne kúskoval po krátkych strihoch scén jednotlivých období, tak tým viac strácal na prehľadnosti ale hlavne na napätí, ktoré bolo hlavným očakávaním. Ďalšou prekvapujúco nezaujímavou stránkou bolo lúštenie rébusov a stôp, ktoré viedli k dopadnutiu Zodiaca, pretože tie nemali podstatnú gradáciu a efekt zaujímavosti a to nehovorím o závere, ktorý skončil ako holá, nerozvitá veta. O dokonalosti technickej a vecnej stránke filmu niet pochýb, no tie (pre mňa zásadné) veci, ktoré som spomenul mi nedovolia dať viac než 65% a neovplyvnila ma ani brútálnosť úvodných vrážd. What a pity. ()
Krásně atmosférická sonda (nejen) do přelomu 60. / 70. let s řadou perfektně zvládnutých napínavých scén, z nichž zaujme zejména ta u jezera, která měla ten správný shock-exploatační feeling. Oceňuju motiv vyšetřovatelů, které jejich posedlost případem natolik pohltí a vyčerpá, že v určité chvíli je jim už jedno, kdo je skutečným vrahem a touží jen vyšetřování za každou cenu uzavřít. Škoda jen, že to celé tak nesnesitelně nudí. ()
Fincher prostě umí a jeho verze vyšetřování legendární série vražd na americkém západě, jejichž pachatel toužil po slávě a manipuloval se sdělovacími prostředky, v sobě má nepopiratelné napětí, přes dlouhou stopáž i dobré tempo a těžko nalézám nějaké slabiny, které bych Fincherovi vytknul. U mě si Zodiac stojí výš než umělý kultovní thriller Sedm. Snad jen pro obrovské množství faktů, důkazů, postav a svědeckých výpovědí, které se snažil do svého filmu Fincher vměstnat a které tudíž ztěžují orientaci diváka, se nakonec přikláním k pouhým 4*. Co je nejpodstatnější, Fincher ukazuje jasný rozdíl mezi fiktivním světem kriminálek a detektivních příběhů a přízemní realitou, kde jsou vyšetřovatelé konfrontováni s mizerným zázemím, nekompetentností nadřízených, hloupostí a senzacechtivostí spousty rádoby svědků a na druhé straně nutností nezvratně dokázat na základě důkazů vinu podezřelého tak, aby jej porota nemohla osvobodit. Celkový dojem: 85 %. Mimochodem, ve dvou scénách, kde se od dokumentárního stylu odchýlil k thrillerovému napětí, dokazuje režisér, kde je jeho parketa. Scéna s matkou v autě na noční dálnici a především návštěva u starého promítače a společný výlet do podzemních prostor domu mají v sobě nefalšované hororové napětí a atmosféru. ()
Galéria (54)
Zaujímavosti (43)
- Pověstný perfekcionismus Davida Finchera si můžeme vychutnat například ve scéně, kdy Robert Graysmith (Jake Gyllenhaal) veze syna do školy. Z rádia slyšíme upoutávku na koncert The Rolling Stones, který se skutečně připravoval v období, kdy se snímek odehrává. I loga produkčních společnosti Warner Bros. a Paramount jsou z roku 1969. (imro)
- Natáčení začalo 8. srpna 2005 a trvalo 115 dní. (Tygrys)
- Roli Lindy Ferrin měla připadnout Bijou Phillips, kvůli časovým rozvrhům si ji ale nakonec zahrála Clea DuVall. (Greg)
Existují v zásadě dva typy diváků: casualisté a cinefilové. První mají v oblibě Sedm, druzí Zodiaca. ____ (-spoilery-) V nejobecnější rovině je zvykem chápat horor jako žánr, v němž do naší každodenní reality proniká neuchopitelné zlo. Tím se horor liší od thrilleru. V hororech nějaké iracionálno devastuje náš racionální svět, kdežto v thrillerech jako Sedm nebo Zodiac racionálno ohrožuje iracionální svět. Dokonalost a preciznost sériových vrahů z obou Fincherových opusů jako by kontrastovala s nedokonalým a iracionálním světem kolem nás. Přesně naplánované vraždy v Sedm, zahrnující i pořadí, v jakém je detektivové budou objevovat, usvědčuje naší realitu z nedokonalosti. Není přistižení světa v iracionálním limbu mnohem mrazivější než samotné vraždění a ohavná těla mrtvol? Není tím nejzákladnějším a nejpůvodnějším motivem thrillerů odhalení nesystematičnosti a chaotičnosti našeho světa, který se rozumně pouze tváří? V akčním thrilleru Přepadení v Pacifiku pronese Gary Busey před zatopením námořníků nenápadnou, ale o to důležitější repliku: „Zni to šíleně, ale má to logiku.“ Šílená logika je to, co spojuje snad všechny padouchy. Z chaosu kolem nás kují nelítostný řád. Náš svět, zaostávající za svým potenciálem, jsou schopni nabourat jen proto, že je neefektivní (jeden příklad všudypřítomné neefektivity za všechny: kdyby producenti neblokovali stereoskopickou technologii, nechali ji volný průběh a nevytahovali ji jen jako reakci na televizi v 50. letech a pirátství v současnosti, mohli jsme být dnes technologicky někde úplně jinde). Jistě, zlo můžeme porazit, ale opět pouze jeho vlastními zbraněmi, jak ilustruje názorně Seagal, který v Přepadení v Pacifiku vítězí jen proto, že je ještě o půl stupínku pedantštější, chladnokrevnější a systematičtější než oba padouši, na rozdíl od afektované Eriky Eleniak a zmatených námořníků. Nedokonalost světa se negativně podepisuje i na ústřední trojici ze Zodiaca. Fešácký novinář propadne chlastu, u skautíka se inteligence váže s introvertností a vyšetřovatel vlastně nikdy nic nevyšetří. Není to ale příroda, která někde ubere a jinde přidá, v extrémní podobě si takhle pohrála s Hawkingovým super mozkem vykoupeným shnilým zevnějškem a s Beckhamovým glamour tělem kompenzovaným průměrnou inteligencí, nýbrž společnost, která produkuje neefektivní občany. Na rozdíl od společností odvrhnutích, proto jí nezasažených padouchů. Thrillery a heist-movie jako Přepadeni v Pacifiku nebo Nelítostný souboj jsou politicky ambivalentní, valnou část filmu sice operují v takzvaným anarchistickým módu, nahrávají padouchům, dovolí jim zmocnit se bitevní lodi a vyloupit banku, nicméně v závěrečných minutách ucuknou zpět ke tradicím a zlo potrestají. Žánrové ozvláštnění Sedm i Zodiaca spočívá v tom, že k zatčení bezchybně uvažujícího padoucha nikdy nedojde, a když už ano, nechá se polapit sám a dobrovolně. Vzájemné a nekonečné míjení se detektivů a zločince v Sedm i Zodiacovi, iracionálna a racionálna, se de facto shoduje s tím, co provedla s detektivním žánrem Zvětšenina Antonioniho – je tu zločin, tajemství kolem původního zločinu, hledání zločince, je tu všechno kromě nalezení viníka a jeho potrestání. Mezera mezi iracionálnem a racionálnem dává odpověď na otázku, proč se závěr Sedm odehrává oproti pošmournému zbytku ve dne – tento ústupek umožnil, aby se oboje vůbec mohlo setkat. Ke všemu stojí na straně sériového vraha z Sedm pravda, poněvadž samozvaný terapeut Kevin Spacey potírá špínu z morálně zkažené společnosti, čímž pokračuje v tradici globálního léčitele ze Scorseseho Taxikáře. Lidská společnost je totiž také organismus. Organismus, který, je-li nemocen, je třeba léčit. V Zodiacu se zase příznačně dostane padouchovi nejblíže skautík, ten nejčistší a nejnevinnější ze všech, což můžeme číst konvenčně tak, že protiklady se přitahují – původ zla v nitru zdánlivě čistého, kladného protagonisty je u Finchera patrný už v debutovém Vetřelci s Ellen Ripleyovou coby nastávající matkou mimozemského monstra –, lépe však jako osudovou vzájemnost mezi skautíkem a vrahem: oba bojují proti nespravedlnosti v uspořádání světa, který svou nedokonalostí a neefektivitou ostře kontrastuje s precizními plány vrahů a násilníků. ____ Přes výtky, že je Zodiac nudný, Fincher zahlcuje diváka po celé dvě hodiny v rychlým tempu neustále novými informacemi. Je to až obsedantní, to intenzívní množství dialogů a nasazení celé podívané. Bezmála každý režisér otravuje diváka zbytečnými záběry, ať už poetickými, nebo dramaturgickou vatou; Fincher nikdy. V Klub rváčů vystřídá za prvních dvacet minut snad 90 lokací! Fincher není fenomenalista jako Malick, nebo do kosmologického módu přepínající Kubrick, nikdy se nekochá ani nepozastavuje. V Zodiacu je pouze jeden takový moment, zhruba uprostřed krajně atypický zrychlený záběr výstavby mrakodrapu, který ale dokonale postihuje Fincherovu vášeň pro vtěsnání spousty informací do jediného okamžiku. Fincher nejen zhušťuje čas pomocí vypouštění nepodstatných okamžiků, ale často klade události bezprostředně za sebe. Spíše než sled událostí jdoucích po sobě tedy Zodiac zachycuje jejich souvislý tok. Příčiny komplexity, plurality a dynamičnosti naši technologizované a medializované společnosti se v Zodiacu odrážejí ve frenetickém hemžení různých zdrojů informací: telefony, rádiem, televizory, hudbou, tiskem. Fincher ale nikdy informace nezdvojuje. Platí například, že více obrazových rovin-plánů v záběru k sobě vždycky do nějaké míry odkazuje. Je mezi nimi nějaká konexe nebo souvislost. Kdežto dění odehrávající se v interiéru a zvuky z ulice, jež se indiskrétně vtírají do obrazu, spolu nesouvisí. Fincher zvuk od obrazu oddělil, protože jinak by nemohly nezávisle na sobě poskytovat divákovi různé informace a tím hnát film kupředu. Hlavně v Sedm je zvukový design ohromující: když si uvědomíte, kolik z toho filmu se točilo v interierech, ale jak si přesto stále uvědomujeme město, ve kterém se akce odehrává. Celé to město existuje výhradně na zvukové stopě – skoro tu není exteriérový záběr. Stejně jako ve stísněných interiérech uzamknuté, ruchům ulice vystavené filmové postavy ale nemáte pocit klaustrofobie, protože víte, že tam venku je celý svět – slyšíte vystřely, hluk ulice, hádky, všechny možné zvuky. V Sedm je třeba scéna, ve které metro způsobí otřes v baráku. Fincher ale metro neukáže, tím by pouze nadbytečně zdvojoval a zpomaloval děj. V Zodiacu při rozhovoru vyšetřovatele s dětmi zase nikdy nestřihne na děti. To jsou ale přesně ty grify, které odlišují mistra od rutinéra. Učedník následuje naučené postupy doslovně a slepě; mistr je vůči ním podezíravý. ____ Co tedy Fincher ve svých filmech dělá a na čem stojí, je v podstatě to, že jednoduše vezme věrohodný a zdaleka ne perfektní postavy a zasadí je do podivného a jen stěží uvěřitelného světa. A jakkoliv na tomhle principu stojí a padá celá kinematografie a umění vůbec, u Finchera je to trademarkem. Za druhé si vybírá sofistikovaný (evropský) náměty, ale pojednává o nich v dosti zběsilým (americkým) tempu. Čili - využívá dvě překvapivě velice triviální formule. () (menej) (viac)