Obsahy(1)
On je pouliční muzikant a občas si přivydělává v dílně svého otce. Jeho snem je živit se hudbou, ale to se mu vůbec nedaří. Ona je talentovaná pianistka z Čech, která odešla do Irska kvůli obživě a prodává na ulici růže. Když se ti dva náhodou potkají, zjistí, že jejich společná hudba má neobyčejnou sílu a podaří se jim získat nejen peníze na pronájem studia, kde natočí společnou desku, ale také přízeň a obdiv všech, kteří se na jejím vzniku podílejí. Oba si ale velmi záhy uvědomí, že takového člověka, jakým je ten druhý, se jim podaří v životě potkat jen jednou. Jeho nově nabytá svoboda a její minulé závazky tak oba postaví před rozhodnutí, co jsou pro sebe schopní obětovat a jestli vůbec mají možnost zůstat spolu. (Bontonfilm)
(viac)Recenzie (836)
Sebechvála prostě smrdí. Dvě hvězdičky jenom za krásnou atmosféru Dublinu a scénu v autobuse... ()
a máme díky Markétce dalšího Oskárka do sbírky, děkujeme ()
Teda za tenhle film je 5* málo..pro mě je 5 za film a 5 za hudbu takže minimálně 10..a super zážitek, snad u ničeho jsem tak opravdicky nebrečela, jako u tohoto a ještě až při závěrečných titulcích.. ()
filmařská amatérština, ale silný a krásný příběh + hudba jako třetí postava ke kouzelné dvojce Markéty a Glena ()
film s obrovským potenciálom ktorý však u mňa neboduje spôsobom akým bol natočený. o kvalite hudby a piesní tu netraba nijako dlho rozprávať, Falling Slowly je proste neuveriteľná a s každým počutím sa mi zdá byť lepšia a lepšia...lenže celý tento film stojí a padá na hudbe a skvelom speve Glena Hansarda, bez neho je to amatérsky natočený film. mohla to byť skutočne bomba keby sa do tohto diela zainvestovalo, detailnejšie by sa prepracovali jednotlivé postavy a príbeh by dostal väčšiu hĺbku. obsadenie hercov(snáď až na Hansarda ktorý je nenahraditeľným článkom) by sa obsadilo profesionálmi(hlavne Irglová je tomuto filmu prospešná asi ako slonovi psia búda) atď...chápem že tu ide o určitú výpoveď osobných skúseností zainteresovaných no v takejto forme ide u mňa len o určitú sondu do života, podarilo sa tu urobiť za málo peňazí veľa muziky no nič extra ()
Přirozené, opravdové! Tak to má být ()
V jednoduchosti je síla a hudba je samozřejmě skvělá.... ()
Když jsem si poslech píseň Falling slowly ještě před zhlédnutím filmu, řekl sem si, jak tomu někdo může dát Oscara, ale po filmu mluvím jinak... Snímek je protkán různými písničkami, kterým Glen svým prožíváním dodává šťávu a ty nadzvihují jinak nepříliš výrazné herecké výkony (i když co bysme chtěli od filmu za 150 000$ natočeného za tři týdny). ()
Je super, že existuje stále priestor aj pre takéto krehké polo-amatérsko-hudobné projekty. Jednoduché a prežitelné. Pre mňa zďaleka najsilnejší moment filmu nebola klavírna scéna s ústrednou piesňou "Falling Slowly" ale štúdiová seansa na motív "When Your Mind's Made Up". Tá sa nedá popísať, to treba vidieť. ()
nejak to na mna nefungovalo...dogma styl mi trochu vadil a zaujimave to vazne zacala az po prvej polke. samozrejme ze falling slowly dala peknu bodku na konci filmu, ale to na dobry film nestaci ()
Chápu, že některým Hansard a celý ten oscarový kolotoč už leze krkem, ale ten film je fakt dobrý. ()
příběh o vztahu, který nebyl ()
Celkem příjemná hudba, a to je asi tak vše, co mě zaujalo. Nic se neděje, atmosféru jsem nenašel, záběr, který by potěšil oko, také nepřišel... Čekal jsem poněkud víc. **? Možná jsem to o jednu přehnal. Asi za tu hudbu. ()
Když jsem se před shlédnutím filmu dozvěděla, že v zahraničí nebyla volná přístupnost, docela mě to zaskočilo, když se všude mluvilo o tom, jak je ten film čistý, bez násilí, sexu a bůhvíčeho ještě a v průběhu filmu mi to došlo - to všudypřítomné fuck :). Výraz ,,fucking brilliant" se do tohoto snímku opravdu hodí, ale to, že vysavač je ,,fucked", zní z Markétiných úst zvláštně. A taky je hodně těžké uvěřit, že mladičká Markét má tak velké dítě a našly by se ještě další věci, ale o tom to není. Dva lidé, kteří se poznají večer na ulici, zazpívají si spolu pár písniček a sotva se políbí, se do sebe zamilují a i když vědí, že už nikdy takového jaký je ten druhý nepotkají, tak se stejně rozhodnou jít každý dál svou cestou. Možná proto, aby jeden na druhého měli jen ty nejlepší vzpomínky nebo proto, že cítí, že to tak má být. To ten film znamená pro mě. Asi jsem trochu zaujatá, protože hudbu Glena Hansarda miluju k zbláznění, ale u mě má Once pět hvězdiček i přes všechny chyby. ()
Dlouho po jeho vydání jsem se k tomuhle filmu nemohla dostat. Když jsem ho ale právě dokoukla a přečetla jsem si několik komentářů, nemůžu si pomoct, ale musím říct, že mi to přišlo jako film natočený podle hudby. Na to, jak je "krátký" má v sobě příliš mnoho videoklipů, a kdo napsal, že je opravdový, ten se koukal na jiný film. SPOILER: Vím, že to byl nezávislý film, nečekala jsem žádná úmrtí v rodině, ani šťastné konce, ale čekala jsem nějakou příběhovou logiku. Hansardova postava si musí přivydělávat hraním na ulici, aby měla na živobytí, a postava Irglové dělá několik prací naráz, aby uživila sebe, dceru a svou matku, která evidentně nepracuje a hlídá tu dceru, ale těch tisíc éček za studio evidentně není problém... Glen Hansard žebrá psíma očima o sex, jak už tu trefně zaznělo - na co? proč? Další věc, kterou nechápu je, že se ti dva milují, a když Hansardova postava pozve Irglovou s sebou do Londýna, nějak se to zamluví a pak se najednou odkudsi objeví nečekaný zvrat u Irglové? Cože? You gotta be freakin´ kidding me! KONEC SPOILERU Ano, film byl o citlivosti, snažil se vylíčit intenzitu okamžitého souznění dvou cizích lidí a propast minulosti obou, která nutí hlavní postavy dělat rozhodnutí, která dělat nechtějí. Ano, bylo to trochu romantické, dojemné, milé, ale nebyla jsem z toho naměkko, ačkoliv brečím u všeho možného. Něco mi na tom filmu chybí, snad třicet minut, do kterých by se dalo nějak víc vměstnat, co ti dva cítili a co se kdy mezi nimi stalo. ()
Tenhle film mě ničím neoslovil a místy mě dost nudil. Zaplaťpánbůh, že trval jen 85 minut. Dohromady se tam nic nedělo, pouze se tam zpívalo. Věřím, že fanouškům dua Irglová + Hansard se to musí líbit, mě jejich hudba nebere. ()
Moc pěkný snímek,který přeběhne i hollywoodské slaďáky,které jsou plny kýčů,a romantických písniček.Ovšem Once tohle nevlastní a přesto je to moc pěkný snímek s malinko třepotavou kamerou,díky které jste uvnitř filmu jako třetí osoba a jejich slavný duet u piana měl bral za srdce,a i na těch dalších písniček bylo znát procítěný... ()
Milý a jednoduchý príbeh s peknou hudbou. Čo viac si možno priať ? Azda len lepšie herecké výkony. ()
Příběh o dvou obyčejných lidech které spojí láska k hudbě.On-Ir,pouliční muzikant,ona-Češka která přijela do Irska za prací.Náhodné setkání na ulici vede ke sblížení a společnému hraní.Poté přizvou pouliční kapelu se kterou natočí ve studiu společnou desku.Neobyčejně působivý film s ještě působivější hudbou která dokáže chytit... ()
Tak to teda byla lahůdka. Film Once mě dostal, hned napoprvé, silně a jednou provždy. Pohnutky k jeho shlédnutí byly zcela pragmatické – po vyhlášení Oscarů za rok 2007, jinak bych se k němu dostal asi mnohem později. Film jsem si tedy pustil den po onom vyhlášení a poté, co jsem se teprve den předtím dověděl, kdo že to vlastně je ta Markéta Irglová a ten Glen Hansard. Očekávání bylo tedy značné, avšak výsledek jej ještě několikanásobně předčil. Proč tomu tak bylo, se pokusím vysvětlit. Něco tak prostě a jednoduše natočeného a zároveň s tak silným vyzněním a účinkem jsem už dlouho neviděl. Svým pojetím má film charakter spíše jakéhosi dokumentu, celou dobu jsem měl pocit, že si to ti dva natočili jen tak, sami pro sebe, pro svou potřebu a radost. Film nemá jediné hluché místo. Co mě hned na začátku praštilo do ucha, ten nádherný Glenův sound spojený s prostým zvukem jeho kytary. To by ještě nebylo nic neobvyklého, ale skutečný hudební orgasmus nastal v okamžiku, kdy se ti dva setkají se svými nástroji, začne jeden tón, přidá se další, po kytaře nastoupí klavír, postupně oba zpěváci, vše se najednou propojí a spojí v čirou hudební krásu. toto místo svou intenzitou a krásou je srovnatelné snad jen s proslulou scénou z Formanova Amadea, kdy Mozart diktuje z hlavy užaslému Salieriemu své Rekviem. Od toto setkání obou protagonistů s paní Hudbou začíná celý hudební příběh tak neuvěřitelně gradovat až do strhujícího a vlastně patrně jediného možného finálního rozuzlení. Celý film je provázen skvostnými písněmi, bez střihů, bez krácení, bez doplňujících prostřihů efektních přírodních scenérií apod. To je něco nevídaného. Znějící hudba je unášena ulicemi Dublinu, prodejnami s hudebními nástroji, domácím prostředím i nahrávacím studiem. V tomto studiu se odehraje jedna z nejkrásnějších scén filmu, kdy najatý hudební režisér zvyklý na ledacos, jehož nemůže už téměř nic překvapit, je náhle zcela nečekaně polapen a při svém překvapení zcela pohlcen krásou hudby a uměním náhodně se sešlých muzikantů, kteří mu vytřou zrak do té míry, že s nimi stráví ve studii celou noc až do rána. Další nádherný moment, kdy jeden z hrdinů filmu přehrává tomu druhému svou skladbu, ta pokora a úcta k umění toho druhého, schopnost naslouchání i následná reakce, to se prostě musí vidět a prožít. Neuvěřitelná sekvence, kdy s nedůvěrou zpěvák pozoruje známého, který se mu chystá ukradnout i těch pár těžce vyzpívaných mincí a následně se s ohromující důvěrou obrací na náhodného kolemjdoucího, kterému svěřuje svou drahocennou kytaru. Co tento skvost „udělalo“, byla rovněž dokonalá absence jakéhokoliv předem promyšleného kalkulu na jeho úspěch. Stejně jako oni diváci na ulici a přihlížející tomu pouličnímu zpěvákovi určitě ani tvůrci zřejmě netušili, jaký ohlas hudba a současně film vyvolají, přestože i zpěvákův otec ve filmu prokázal velkou míru předvídavosti ve své reakci na synovu píseň. Právem dostává syn od něj požehnání ke zvolené hudební kariéře. Nutno říci, že úspěch snímku je o to cennější, neboť ukázal, že dílo oproštěné od současné velkoprodukce přeplácané drahými efekty, kostými či filmovými hvězdami má stejnou šanci oslovit a dokonce ještě přidat něco navíc. Pokud má ale v sobě něco silného, poctivého, pravdivého, věčného. Že i za málo peněz někdy bývá mnoho muziky. Tady je jí a nejen jí zkrátka tolik, že k snímku se budu moc rád vracet podobně jako k milovanému Amadeovi. () (menej) (viac)