Réžia:
Alberto LattuadaScenár:
Alberto LattuadaKamera:
José Luis AlcaineHudba:
Ennio MorriconeHrajú:
Marcello Mastroianni, Nastassja Kinski, Ania Pieroni, Barbara De Rossi, Francisco Rabal, José María Caffarel, Claudio Aliotti, Alberto Lattuada (viac)Obsahy(1)
Úspěšný, po usazení toužící padesátiletý zahradní architekt Guilio ztělesňuje ideál postaršího muže. Je šarmantní, pozorný, inteligentní, přitažlivý, po všech stránkách sympatický. A také díky tomu, byť ženatý, slaví oprávněné úspěchy u žen. Setkání s plachou, půvabnou a možná až příliš mladou Franceskou však, zdá se, nebude jen jednou z avantýr. Stráví spolu den, noc a dřív než se Guilio naděje, je zamilovaný až po uši. Pak ale přijde setkání s dávným kamarádem Lorenzem a to přinese Guiliovi, rozjitřenému dlouho nezažitým citem, hořkou pilulku. Přítel mu totiž připomene jednu dávnou událost, která by v kontextu se současným stavem věcí mohla vést ke spoustě bolesti. Před šestnácti lety totiž Guilio strávil noc i s Francesčinou matkou. Je proto možné, že se právě zamiloval do vlastní dcery. Jak se láska popere s takovou skutečností? V hluboce citlivém romantickém dramatu, vzešlém z italsko - španělské koprodukce, excelují nesmrtelný Marcello Mastroianni a tehdy sedmnáctiletá kráska Nastassja Kinská. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (40)
Miluju Florencii i podzim a náladou obojího je tahle mezigenerační, lehce nudistická romance přímo prodchnutá. Přesto mne trochu rozčilovala - Marcello je sice autentický a Nastassja rozkošná, ale ona i její svět jsou až příliš okatě šité na míru roli předmětu posledního výboje touhy podobných starých italských kocourů. Ach, jak k uzoufání smutné, vědět, že se do tak mladého masíčka už nikdy nezakousne... Mě to teda nedojalo. ()
Film, který si svým nerušeným tempem poklidně spěje ke svému závěru, aniž by se v něm tak nějak stihlo stát cokoli zásadnějšího. Samotný námět o vztahu chlápka v krizi středního věku a mladičké krasotinky je tak fádní, až by to bolelo - kdyby ty dva ovšem nehrálo tak excelentní herecké duo. Kterému se mimochodem podařilo jako snad v žádném jiném filmu - byť možná klidně i bezděčně - ztvárnit zásadní asymetrii, která panuje v každém podobném věkově nerovném milostném vztahu. Mastroianni zde (nehledě na jinak nulovou podobnost mezi oběma herci) vedle Nastassji Kinski dokonale vypadá jako její otec, a když na něj člověk kouká, je mu za toho stárnoucího chlápka zástupně trapně, sledujeme-li ho, jak se pitvoří a nutí do polohy, která mu není přirozená - film mistrně ukazuje, že vyjma sexu mezi těmi dvěma nikdy nic jiného fungovat dlouhodobě nemohlo, a dopředu se jednalo o vztah předurčený k zániku, který dřív nebo později musel přijít. Závěr proto nepřekvapí, naopak - pouze podtrhne celkový dojem, že přesně takto to skončit mělo, a jakýkoli jiný konec by se zde nehodil. Film mě v televizní nabídce zaujal výhradně obsazením, které jsem skutečně shledal skvostným, ale většinu dobrého dojmu z filmu bohužel zabil děsivý dabing, v kterém to ČT2 odvysílala. (Hlas Jana Šťastného k Mastroiannimu? To je výsměch). Překvapivě mě zde ani neoslovila Morriconeho hudba, kterou jsem shledal ospale melodramatickou (totéž bych mohlo říci o kameře a většině dialogů). Požitek z herectví Mastroianniho a Kinski však u mě přesto převážil věci, které se mi na filmu jinak nelíbily (za debilní český dabing ten film přece nemůže), a tak za sebe nemám problém dát mu 4 hvězdy. ()
Melancholický film těžící z nostalgické nálady podzimu, která je zde mocně podporovaná záběry parků a architektury Florencie, působivou hudbou a až k neuvěření krásnou Nastassjou Kinskou.I to tehdy asi odvážnější hlavní téma (milostný vztah stárnoucího muže a dívky, která by mohla být jeho dcerou) je pojednáno velice kultivovaně bez nějaké snahy o skandálnost. Vlastně je to taková intelektuálně střižená červená knihovna - proto také nemůže dopadnout happy endem. ()
Nedokončené věnování čarovné moci lásky. Bez bázně sním o krásce, mé vědomí minulosti je mi cizí. Jak úpěnlivě přemoci ten proud ryzí touhy. Však nechme plout vrtochy naší mysli i fantazie. Láska prostořeká svůj úděl plní dozajista, včera, dnes a zítra. Rozjařilé lolitkovské "kvítko" Nastassja Kinski a barevný podzim sladkého života tlumočeného prokřehlými imponujícími vjemy pod střechami Florencie Marcella Mastroianniho. Jiskra svobody, svůdnost tajností se plně a hrdě oddávají múzičnosti citů a lyrice dotyků, co hrdlo ráčí. Jak očarován, jak chycen, jak prosté déjá vu. Pusť lásku na kus řeči, potěš se jí. Autorku jemných světel, rajského opojení. Lásku jako osvoboditelku, dárkyni i ozdobu nitra nehynoucí poezií. ()
Neviem do akej miery je akceptovateľné, ak 54 ročný herec hrá milostný vzťah s mnohokrát obnaženou 17-ročnou herečkou. Podľa mňa je to dosť za čiaru. Pre Nastassju Kinski to ale za čiaru asi nikdy nebolo, keďže už ako 15-ročná mala reálny vzťah s 43-ročným Polanskim. Čiže dekadencia na obrazovke i mimo nej. V každom prípade mal film zaujímavú dejovú líniu s otáznikom, či je ten Mastroianni otcom svojej milenky alebo nie. Incestná linka však neostala nikdy vyriešená a tak sa pýtam čo bolo účelom tohto filmu. Snáď len podporiť kariéru jednej úpadkovej herečke. Krásna hudba Morriconeho dodáva romantický dojem z niečoho, čo si zaslúži skôr opovrhnutie. ()
Reklama