Réžia:
Christophe HonoréScenár:
Christophe HonoréKamera:
Jean-Louis VialardHudba:
Alex BeaupainHrajú:
Romain Duris, Louis Garrel, Guy Marchand, Joana Preiss, Marie-France Pisier, Alice Butaud, Judith El Zein, Lou Rambert PreissObsahy(1)
Paul (Romain Duris) je na dně, pomýšlí dokonce na sebevraždu. Nedávno se s ním rozešla přítelkyně Anna a on se teď vrací domů do Paříže, kde musí sdílet domácnost s rozvedeným otcem a bezstarostným bratrem Jonathanem. Navzdory tomu, že se milující otec i mladší bratr snaží zvednout Paulovi náladu, jediné, co na něj zabere, je - zdá se - návštěva matky. Jak jde čas a Paul potkává jiné ženy, převážně bratrovy přítelkyně, zjišťuje, že i když v životě nejdou věci vždy podle plánu, pokaždé se najde důvod, proč žít dál. (Cinemax)
(viac)Videá (1)
Recenzie (13)
Chcela som dať povodne 3 ale dávam **. Veľmi slabé spracovanie, ktoré bojuje s tradičným francúzskym rukopisom. Honore sa zasekol niekde v 70 rokoch, takze nechýbajú ani spievajúci protagonisti, nefunkčná rodina, hochštaplersky brat a tony cigariet. Bohužiaľ sa dobrý nápad stratil vo filmárskom klišé. ()
Poesie depky anebo depka z poesie? Něžný film o depresi. 1) Milý a něžný film sděluje těžko postihnutelné záchvěvy lidské duše a dělá to obrazem, letmým pohledem, gestem, střídavou dynamikou záběrů. Diváckým duším méně zběhlým v lidském utrpení pak snímek může připadat náročný na vnímání a chápání. Protože si výpravy do temných koutů lidské psychiky mnozí diváci spojují se skandinávskou kinematografií, vidí ji pak i v tomto snímku._____ 2) Ale nedejte se zmýlit. Film představuje francouzskou psychologií šmrncnuté vnímání v nejlepším smyslu slova. Může za to 36letý scénárista a režisér Christophe Honoré, 32letý nepřehlédnutelný Romain Duris (Paul v depresi) a 23letý přitažlivý Louis Garrel (Paulův bratr Jonathan)._____ 3) S chutí se podívám znovu...možná pak i přidám hvězdičku. ()
Zaciatok trosku zmätený, ťažká orientácia, trochu nejasný záver..., ale v konečnom dôsledku som sa dobre bavil, hlavne v pozitívnej časti filmu, kedy je ústrednou postavou pozitívne naladený brat, zatiaľ čo "depkár" (brat číslo dva, ktorý je ústrednou postavou prvej časti) má tiež svoje farebné (hlavne pri piesni od Kim Wilde) chvíle..., takže v konečnom dôsledku aj vďaka kvalitnej hudbe a jednej fakt úžasnej scéne s telefónom tento film stojí za to... ()
You mean sadness is put inside us at birth?..I think we grossly underestimate our sorrow. In general. Zvláštní, náročnější, zmatenější. Ani se nedá říct, že by se tam pořádně něco dělo. Každopádně možná právě pro tu zmatenost, s jakou se to tam všechno střídá, mě to oslovilo. Velmi uzavřená a komorní atmosféra, která zaujme svou naprostou nenuceností, upřímností a zajímavými myšlenkami. Je to jenom takové vyprávění, malý příběh, ale s určitým poselstvím. Rozhodně však ne pro každého. Nahota není nijak pobuřující, na Louise, ještě k tomu nahého, se kouká dobře, Joana svůdnice tedy opravdu není, ale zas neurazí. Počítám, že si nad tím budu muset ještě popřemýšlet, protože ta myšlenka samoty, jakožto přirozené součásti člověka, se mě vážně dotkla. ()
jeden perfektný francúzsky film. atmosféra. komornosť, takmer až askétická skromnosť.spôsob akým hrajú, spôsob akým rozprávajú, vyslovujú, ako dokážu povedať svoj text bez toho, aby hovorili. Honoré, to je psychiater, ktorý lieči najhlbším smútkom, ktorý nevysvetlí vo filme. Pomaly diváka ním znásilňuje, a potom skončí film a zostáva vo Vás…… a teda, pokiaľ Vám ešte nebolo na seriózne umretie od psychiky, alebo ste nikoho takého nezachraňovali, možno bude jemný problém sa stotožniť. súrodenecká láska vo svojej najviac fascinujúcej podobe. fajčia všetci a stále, hádajú sa všetci a stále, telesný kontakt medzi všetkými a stále. a samozrejme, nečakajte nejaký konečný zvrat. ()
Galéria (7)
Zaujímavosti (1)
- V scéne keď Jonathan (Louis Garrel) prechádza popri kine, sú viditeľné dva filmové plagáty, a to: A History of Violence (2005) a Last Days (2005). (eurika)
Reklama