Obsahy(1)
Podraz podle ruského klasika. Úspěšná adaptace komedie N. V. Gogola v Činoherním klubu v Praze. Ve své době sklízelo velký úspěch představení Činoherního klubu podle N. V. Gogola Hráči (hrálo se v letech 1982 – 1991, televizní záznam je z roku 1983), ale svým příběhem okradeného podvodníka má potenciál zaujmout i dnes. Představení v režii L. Smočka stojí na kvalitním textu v překladu L. Suchařípy a přesně vyprofilovaných hereckých výkonech. Do malého městečka přijíždí profesionální karetní hráč a podvodník Icharev (J. Abrhám) s plánem pokud možno oškubat nějakou tu místní kavku. Stejný plán má ovšem i trojice místních vykutálených podvodníků (J. Kodet, P. Nárožný a J. Zahajský). Chtějí si s Icharevem zahrát karty, ale vzájemně hned poznají, co jsou zač. Zábava přesto pokračuje, hráči se chlubí svými úspěchy, svěřují si své techniky. Partička ovšem zalituje, že nemá, s kým by si zahrála. Je tu sice místní statkář Glov, ale ten se kartám vyhýbá jako čert kříži. A přitom právě čeká od banky dvě stě tisíc rublů za prodaný kus pole. Pánové ovšem o svou šanci nepřijdou. Glov sice odjíždí, ale nechává v hostinci svého syna, aby peníze vyzvedl. Hra může začít. Kdo na koho tady ušil kolosální podraz? (Česká televize)
(viac)Recenzie (32)
Hodnotím verzi z Divadla v Dlouhé, rok 2014. Školní představení se ukázalo býti překvapivě zábavnou a svižnou satirou, jež se pravděpodobně od originálu Nikolaje Vasiljeviče Gogola příliš nevzdaluje, ale přeci párkrát elegantně odkazuje na současnou českou politiku a německou politiku čtyřicátých let (rozumějte nacisty). Příběh o jednom velkém podvodu je názornou ukázkou toho, čemu se říká plot twist. Vřele doporučuji. ()
Už jsem to tu asi někde psal. Zdá se mi, že Češi se svým skeptickým a ironickým pohledem na hlubokou ruskou duši dokáží interpretovat ruské klasiky lépe a věrněji než sami Rusové. Nemají v sobě překážku národní nabubřelosti a dovedou proto být stejně nemilosrdní jako ruští klasici. Tato inscenace je jedna z těch, které o tom přinášejí důkaz. ()
"Nemějte mi to za zlé, pánové, ale dal jsem jí jméno jako člověku." - "Jméno, jméno, jméno... Jakto, jméno?!?" - "Jmenuje se Adelaida Ivanovna." - "Nová myšlenka! Pojmenovat karty po člověku, no mně osobně to připadá velice vtipné.".........Famózní!!! Kritika 1) Gogolovy doby (v tomto ohledu se jedná o zachycení reality par excellence), 2) minulého režimu ("Je to podnikatel! To tady u nás nemáme." ), 3) lidské existence vůbec. O hereckých výkonech není třeba vůbec hovořit, ty za sebe mluví samy. Celá výstavba inscenace, v kombinaci s výstavbou samotného textu, je geniální - v podstatě se celou dobu nic neděje, ale nervozita stoupá už minimálně od poloviny, v závěru již není možné dýchat, je to zkrátka neuvěřitelné. Pořád se tam jenom kecá a mastí karty, chlastá, chodí se kontrolovat dveře (což je mimochodem výborně vystižený hráčský tik - pořád si kontrolovat čistá záda, až je z toho reflex) apod. A k čemu to vede? K jediné otázce - nač se lze vlastně v životě spolehnout? Největší vtip spočívá v tom, že on by si Icharev samozřejmě mohl s Adelaidou Ivánovnou nahrabat třeba desetkrát osmdesát tisíc - ale on si v určitou chvíli uvědomí, že život (jak jej popisuje Gogol) je stejný jako partie karet - vabank, štěstí, náhoda... Jakákoliv tvrdě vydřená dovednost je podle Gogola k ničemu, jelikož záleží jen na náhodě, jak člověk skončí. Tato bezmoc ovlivnit život, toto vědomí slepého štěstí je jediným Icharevovým poznáním. V tu chvíli, kdy si toto uvědomí, tak pozná podstatu života v Gogolovském slova smyslu. A v tuto chvíli a s tímto vědomím pro něj samozřejmě život ztratí jakékoliv hranice a konzistenci a slije se v jedinou šmouhu. ()
KRUCIFIX, KDE UŽ BY MĚL ČLOVĚK ŽÍT?! Když zemřel Josef Abrhám, řekl jsem si, že musím vidět alespoň jeden z jeho perfektních divadelních výkonů. I když nejsem moc ctitelem klasiky (ruskou nevyjímaje), byl jsem na bezmála dvě hodiny fascinován tím vším, o čem tady většinou píšou ostatní. Škoda jen, že hře cca v polovině trochu dochází dech. To je ale pouze drobná vada na kráse. 90%. ()
Ve své době skvělé, dnes už jen dobré. 1) 44letý Josef Abrhám či 46letý Jiří Kodet se fakt vyblbli. Zejména v souvislosti s nimi oceňuji různé režijní vychytávky a dobové aktualizace._____ 2) Hercům (zejména Abrhámovi) bylo místy špatně rozumět._____ 3) Inscenace má místy hluchá (nahluchlá) místa a je velmi předvídatelná. ()
Reklama