Réžia:
Peter ChanHrajú:
Takeši Kaneširo, Xun Zhou, Jacky Cheung, Jin-hee Ji, Eric Tsang, Sandra Ng, Sai-tang Chan, Zimo Yang, Tung-Man ChanObsahy(1)
Film, často srovnávaný s MOULIN ROUGE!. Muzikál napsaný Oi Wah Lamem a Raymondem To, pod choreografií je podepsána Farah Khan. Celý projekt sponzorovala Astro Shaw a TVB. Tento film je prvním muzikálem v Číně za posledních čtyřicet let. (gruvacek)
Videá (1)
Recenzie (15)
Překvapivě dobrý a kvalitní muzikál, stojící po vokální stránce hlavně na výkonech Jackyho Cheunga. Samozřejmě vynikající je i další součást milostného trojúhelníku, který tvoří Takeshi Kaneshiro a Xun Zhou. Zejména Xun zde dokazuje, že je absolutní herecká špička nejen pro pevninskou Čínu, její vztah s Takeshim byl fakt výborně podán. To neustále prolínání rovin natáčení filmu a vzpomínek hlavních hrdinů je výborně sestaveno, že se v tom někdy člověk i ztratí. Je zde spousta roztomilých detailů, plynulé tempo, silná atmosféra, ty charaktery mě fakt chytly za srdce, čtyři a půl hvězdy si to zaslouží. Update: Viděl jsem to ještě hodněkrát a pořád to na mě účinkuje, to je prostě na plný počet. ()
Velmi kvalitní snímek, který má špičkové obsazení, nádhernou Zhou Xun, skvělého Kaneshira s Cheungem. I když jsem měl určité obavy, že to je muzikál, tak po seznamovacím úvodu, se mi to začalo hodně líbit. Písně mají ten správný náboj, který vás dostane, k tomu pro někoho již klasický milostný trojúhelník, i když trošičku jinak. Scény, ve kterých se vyskytuje poletující sníh jsou kouzelné. I když jsem váhal, mezi 4 a 5, jelikož s nejvyšším hodnocením bych rád šetřil, tak tady se obávám, že to nepůjde. "The truth is...to hate someone is much painful than being hated. It´s not hatred that drove him into hitting Xiao-yu. What he did was to let go of his right to hate her. Hitting her would make them even." ()
Nejsem si jist, jak to vlastně skončilo a budu to chtít vidět znova. Pojďme po bodech. 1) Už jen proto, protože se jedná o první muzikál v Číně za posledních čtyřicet let, jsem to chtěl vidět. Připadne mi však, že Číňané nemají (právě kvůli zmíněné pauze) tento žánr jednoduše "pod kůží". Viděli zahraniční muzikály, mají představu, jak by muzikál měl vypadat, ale to, co vytvořili, není muzikál, jako spíš muzikálový film (možná místy maličko křečovitý až kopírující). Což konec konců nemusí být negativum. 2) Líbila se mi milostná linie mezi Takeshi Kaneshirem (můj oblíbený herec) a Xun Zhou (viděl jsem ji poprvé, ale líbí se mi), naopak mi připadne nedotažený vztah Jacky Cheung (kterému jsem prostě nepřišel na chuť) a Xun. 3) Kdyby to byl evropský nebo americký muzikál, obsahoval by mě známe skladby. Je to ale čínský muzikál a obsahuje skladby, které jsem slyšel poprvé. Ale neříkám, že zlé. 4) Odhaduju, že jako Evropanovi mi dost velká část symboliky zůstala skryta (už jen proto, že jí bylo moc na jedné hromadě najednou). 5) SPOILER: Nadchla mě drobnost. Hlavní hrdinka ve spánku jemně skřípe zuby. Když chce partner spát, přiloží jí na ústa prst (nebo mezi zuby), potom přestane. Toto je přesně jedna z drobností (skrytých specifik), které muži na svých partnerkách milují. Konec SPOILERU. 6) Každopádně je to film minimálně pěkný. Mísí se v něm (možná překombinovaně) realita, film, který se tvoří a vzpomínky. Moje pocity jsou trochu rozpačité, ne však tak zásadně, abych po prvním vidění dal jen tři *. ()
Laska, vyrovnanie sa s minulostou a schopnost vykrocit dalej. Presne o tom je tento jemny, ako padajuca snehova vlocka sa nesuci pribeh. Dve dejove linie, jedna filmova (film je o natacani filmu) a jedna skutocna, sa spolu postupne rozvijaju , aby pomaly a hladko splynuli v jeden, ktoreho zaver neukonci len filmovy pribeh, ale aj pribeh hlavnych hrdinov. Melancholicky, pocitmi, emociami a hlbavou-veselou-smutnou krasnou hudbou nasyteny film, ktory si znova pustim, ak raz budem mat zlomene srdce. Som si isty, ze mi trosku pomoze utisit bolest. (8.5/10) ()
Na to kolik mám v Perhaps Love námitek se sama sobě divím, že tomu dávám čtyřku (ovšem slabou). Začnu od žánrového zařazení k muzikálu (to není výtka, spíše upozornění) - ano, je tam pár typicky muzikálových scén, kdy na plátně všichni tancují a zpívají rázné nebo tklivé písně, ale jej jich pomálu a většina je součástí filmu, který hlavní hrdinové natáčí. Pravdou je, že hudba a písně hrají téměř nonstop, ale většina je spíš doprovodná, takže nějakých častých tanečně-hudebních scén se divák nedočká. Když už tam tedy někdo začne předvádět nějaké krokové variace, většinou za moc nestojí, je to prostě něco tisíckrát viděné, bez svěžího vánku originality, navíc s ne zrovna povedenou kamerou (často se jen zabírá mumraj tanečníků, bez většího zaměření na postavy). Hlavní hrdinové skřivánky v hrdle taky nechali při natáčení v přívěsu, ale čert to vem. Pokárala bych i člověka zodpovědného za zvuk, často to působí, že je každý zvuk pouštěný z jiného zdroje a vše tak nějak slátané dohromady (což je u hudebního filmu trošku problém). Co se týče obsahu, tady bych pochválila vykreslení vztahu mezi Takeshi Kaneshirem a Xun Zhou, naopak linka s režisérem, která měla dodat na dramatičnosti a přidat nějakou tu motivaci k jednání hlavní ženské hrdinky, je natolik očesaná, že se zdá téměř zbytečná. V podstatě i prolínání života hrdinů s filmem působí samoúčelně a funguje méně než v zde několikrát zmiňovaném Moulin Rouge. Když si tedy zrekapituluji, proč mě tenhle film přece jen svým způsobem fascinoval, tak mi vyjdou dvě muzikálové scény (Kaneshiro nemůže spát a tanec v uličce) a milostný příběh ústřední dvojice (i tím jak je zakončen). ()
Reklama