Réžia:
Véra BelmontKamera:
Jean-Marie DreujouHudba:
Jordi SavallHrajú:
Sophie Marceau, Bernard Giraudeau, Lambert Wilson, Patrick Timsit, Thierry Lhermitte, Anémone, Remo Girone, Romina Mondello, Estelle Skornik (viac)Obsahy(2)
Toužila jen po lásce a divadlu... Film Markýza je volně inspirován osudy markýzy du Parc (1633–1668), která zazářila v divadle XVII. století ve Francii. Postavu herečky, jež dokázala uchvátit Moliera, Racina i Ludvíka XIV., ztvárnila půvabná Sophie Marceauová. Markýza touží po divadle, ale odmítá se podrobit dobovým hereckým konvencím, její svobodomyslnost i odvaha, s jakou dokázala milovat, z ní dělají zářivou, talentovanou osobnost. V jejím příběhu, natočeném jako velkolepé kostýmní představení, nahlédneme do historie nesmrtelného divadla Molierovy doby, obklopeného intrikami a rivalitou mezi herci i autory, až k piedestalu božského Krále slunce. (Česká televize)
(viac)Recenzie (25)
Kdyby tam nebyla ta hlavní pětice skvělých francouzských herců, tak bych ten film snad vůbec nedokoukal. Scénář zabývající se vývojem a osudem francouzského barokního divadla totiž nestojí za nic. Chvíli se to tváří, jako komedie, chvíli se zase režie pokouší vytvořit vážnou notu. Ve filmu hraje hlavní úlohu hudba, tanec a dramatické umění. Když Sophie tančí v první scéně na návsi na starofrancouzskou renesanční hudbu, není vidět v záběrech žádného nástroje. A divák slyší malý instrumentální dobový soubor. Když pak tančí před králem v divadle, je slyšet kytara, flétna, housle a tamburína. Na jevišti je však s flétnou nějaké barokní violoncello. Takovýchto režijních nedostatků je ve filmu několik a to ve věcech historických a literárních. Jde prostě o smyšlenou pohádku s opravdovými historickými postavami. Velký plus však vidím v tom, že se nepoučený divák seznámí s díly Moliéra i Racina, a poslechne si i hudbu v duchu slavného Lullyho, který ve filmu také vystupuje. Film působí velmi kýčovitě a dramatickému závěru nikdo z vás neuvěří !! ()
Mohla to být zábavná historická fraška. Karikovaný dvůr Ludvíka XIV. chvílemi připomínal Járu Cimmermana při procházce Prahou: Tohle je Ludvík, tohle Moliere, tohle Racine, tamhle jde Lully….. Výběr hrdinky sliboval mnohé: zlatým hřebem jejích tanečních vystoupení byly rozhozené nožky, což byl jen teaser na její hlavní živnost…. Sophie Marceau byla dostatečně krásná pro tuhle roli, bohužel dialogy to vše poslaly do háje. Psal je buď šílenec nebo někdo, kdo do cvokhausu rychle směřoval. Ti lidé tam prostě plácají nesmysly a jakoby si ani nepamatovali, co řekli před chvílí, vzápětí to další větou popírají. Chovají se jakoby zdrhli z blázince, jejich jednání nemá žádnou kontinuitu. Hlavní hrdinka je poprvé na jevišti paralyzovaná trémou, vzápětí dostane záchvat ambicióznosti a hodlá se stát divadelní hvězdou a vzápětí všechny uchvátí, přesto se bojí o svoji pozici – neznámo proč – a hned nato volí řešení, které nemá hlavu ani patu…. City a postoje jednoho každého v tomhle filmu nevydrží ani přes jedinou scénu, jak rychle se mění. Je to parta pošuků, říkám vám. A to přitom měli tak nádherné kostýmy, exteriéry i interiéry a bandu slavných herců k tomu. SHRNUTÍ: Jak promrhat talent. ()
Sophia Marceau je bezpochyby půvabná žena disponující mimořádnou dávkou osobního šarmu. Představuje typ herečky, které stačí nahodit letmý úsměv nebo šibalsky mrknout očkem a publikum má na své straně. V případě Markýzy to ale zdaleka nestačí. Příběh představuje unylou kostýmní nudu, kde jedinou hodnotu vedle přítomnosti Sophie a pár dalších zvučných jmen francouzských filmových devadesátek znamená velkoryse pojatá výprava kostýmy počínaje a prostorami versailského zámeckého komplexu konče. Film ztroskotal na dramatické nemohoucnosti, nefunguje jako příběh a nefunkční jsou i jeho postavy. Zvláštní, scénář byl týmovou prací a přitom právě on se stal Achillovou patou projektu. Celkový dojem: 35 %. ()
Rozverně pojatý život významné francouzské herečky své doby je zasazen do rozporuplného kontextu doby jejího života. Pod leskem života královského dvora a dostavovaných Versailles lze vnímat drsný život lidových vrstev i tenkého rozhraní mezi chudobou a až neřestně pojatým bohatstvím. Sophie Marceau tu předvádí jeden ze svých životních výkonů a režisérka Belmontová obdobně zvládá krajně nesnadné téma a úspěšně se vymaňuje z hrozících osidel levně dobrodružného a zkreslujícího pojetí. Fakt, že film přibližuje i velké dramatiky té doby Racina a Molliéra patří k dalším důležitým přínosům MARKÝZY. "Božský" král Slunce tu sice není představen ve své skutečné podobě ničitele francouzských veřejných financí, ale skutečná tvář tohoto absolutismu se tu dá za zástěnou vnější okázalosti rovněž postihnout. ()
Po dost drsné francouzské kriminálce jsem potřeboval zvolnit a jakmile jsem zpozoroval prsa Sophie Marceau, nemusel jsem nad tímto filmem dvakrát přemýšlet. Během sledování mi film dost připomínal Zamilovaného Shakespeara. Až na to, že tady hlavní roli hrála Sophie, která se vysloveně prošukala ke slávě. Bylo to fajn, nic velkého, ale na film před spánkem bych si nedokázal představit nic lepšího. Ty korzety ji fakt sluší... ()
Galéria (26)
Fotka © Screenbound International Pictures Ltd
![Markíza - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/163/325/163325814_ba1dd0.jpg)
Zaujímavosti (1)
- Velká část filmu se odehrává na zámku Vaux-le-Vicomte, který se nachází nedaleko Paříže. Ten patřil Ludvíku XIV., který jej získal při zabavení majetku svého poddaného Nicolase Fouqueta. (bittersweet)
Reklama