Scenár:
Anthony WeintraubHudba:
PlaidHrajú:
Kazunari Ninomija, Jú Aoi, Júsuke Iseja, Kankuró Kudó, Min Tanaka, Nao Ómori, Jošinori Okada, Mijuki Óšima, Masahiro Motoki, Michael Arias, Tóru Nara (viac)Obsahy(1)
Japonský anime priemysel je v tvorčej kríze. Recyklovaným recykláciam vzdoruje len pár autorských výnimiek. Paradoxne, medzi tieto výnimky patrí aj jeden američan. Michael Arias najprv pracoval na vizuálnych efektoch filmov ako TOTAL RECALL či THE ABYSS. Pred 15 rokmi presídlil do Japonska, kde navrhoval software a počítačové hry. Jeho plug in Toon Shaders, ktorý dodáva 3D grafike podobu 2D grafiky priviedol k životu mnohé postavy legendárneho anime filmu PRINCESS MONONOKE. Neskôr produkoval ANIMATRIX. Pre svoj ďalší projekt TEKKON KINKREET mohol mať akékoľvek veľké meno, akúkoľvek celebritu. Nikto však nespĺňal jeho náročné predstavy a keď sa mu nepodarilo zohnať ani vhodného režiséra, rozhodol sa film režírovať sám. V Japonsku, v spolupráci známeho experimentálneho anime štúdia Studio 4C. Trvalo to takmer 10 rokov, kým na plátna kín prišli Kuro (čierny) a Shiro (biely), dve male deti, siroty, ktoré sa snažia prežiť v uliciach panázijského nemenovaného veľkomesta, ktoré pripomína Tókio z 50. rokov zmiešané s Honk-Kongom a Dílí. Deti sa dostanú do problémov s miestnou yakuzou a schválne dejovo prehnané dobrodružstvo japonského Toma Sawyera v sci-fi kulisách začína. (dezorz)
(viac)Videá (1)
Recenzie (16)
Dva chlapci, Černý a Bílý, sní o lepším životě, snad někde u moře. Jejich domem je však Volkswagen Brouk (až mi připoměli dvojici bezdomovců z Dodesukaden od Kurosawy) umístěný kdesi uprostřed špinavého Treasure Town. Brzy se dostanou do křížku s mafií... Město - Treasure Town je skutečně úžasnou kulisou. Bizarní multikulti metropole, v níž si podavájí ruce snad všechny architektury světa a ještě jim to zvláštním způsobem ladí. Čtvrť na ostrově ve tvaru oka, které se na vás stále dívá. A spousta špíny, opravdový Ankh-Morpork současnosti. K tomu MindGamovsky pokřivené postavy, navenek i uvnitř. To vše rozhýbané velmi zdařilou animací - plno akce, a to bez toho, aby se film stal čistě akční záležitostí. Díky tomu všemu představuje Tekkon Kinkreet vizuální lahůdku, která ovšem není úplně pro každého. Mimojiné i proto, že příběhové propojení jednotlivých částí filmu není tak silné, jak jsou anime diváci zvyklí běžně vídat. Čisté ****. ()
Ani nevím, čím začít - co vyzdvihnout jako první: dokonalou animaci a tisíc detailů ukrytých v každém filmovém okénku? Šokující příběh dvou ze společnosti vyčnívajících chlapců? Slovní komplexnost, která si v ničem nezadá s filozofickými sci-fi romány? Anebo perfektní soundtrack, který zdaleka nejlépe šlape v napínavých scénách? Je toho hodně... Kdybych ale měl nejvýše vyzdvihnout jedinou chuťovku, nejpíše by vyhrál ten pocit neustálého přemítání nad dějem, který film přináší. Připadal jsem si jako v kino-automatu, jak mne režisér nutil dávat si postupně střípky skládačky dohromady. Každých pět minut se tu na diváka vyvalí ohromující množství důvtipných dialogů a chytrých (neotravujících) mouder, až se z toho točí hlava. Tekkonkinkreet je zdaleka nejvíce o tom, jak hluboce spolu dokážou být propojeni dva naprosto odlišní lidé. Je to příběh o hledání, porozumění, oběti, lásce, a mezi tím vším se o slovo hlásí i nesmírně nabušené akční spider-manovské scény spolu s nefalšovaným klučičím dobrodružným duchem. A je to smutné - moc. Kdybych měl poukázat na jeden z rysů, jak se pozná skutečně dobrý film, řekl bych: dobrý film je ten, při jehož objevování jsi na začátku nadšený a nedýcháš napětím, uprostřed mírně tápeš, a ke konci se bouřkovými mračny proderou nesmělé sluneční paprsky... a pak je tu konec samotný, který tě posadí po zbytek dne na p*del. ()
"Žezelotebon" je uhrančivý film, jenž v sobě bezešvě spojuje ostré protiklady - je současně epickým dobrodružstvím i niternou cestou za nalezení podstaty vlastní duše, melancholickým pojednáním o mizejících zákoutích i agresivní obžalobou zkaženosti velkoměst, rozpustile dětskou fantazií i drásavým dramatem. Vyprávění jako by se odehrávalo na rozhraní mezi černou a bílou ve znaku pro jin a jang, které se současně sváří i harmonicky doplňují. Podobně také vizuální stránka obsáhne strohou kresbu postav i lyricky rozevláté pastelkové črty, které obojí rozanimována do fluidně dynamické podoby před detailními, až hyperrealistickými pozadími. Samotná čtvrť Takaramači, neboli Město pokladů, má podobu popartově surreálního světa, kde se bok po boku vyskytují prvky z různých kultur, náboženství i popkulturních tradic, které se prolínají do nového hravého celku podobně jako slabiky v názvu samotného filmu (původní titul je přesmyčka japonského výrazu pro železobeton). ()
Určitě zajímavé a neotřelé, tipla bych i nějaké to poselství za tím vším, ale tenhle "lajdácký" styl animace (jako by někdo jen do tenka ořezanou tužkou čmáral, co ho zrovna napadne, pak přihodil - v tomto případě veliké - množství barev a bez velkých cavyků je hotovo), ale tím hlavním, proč to napodruhé vzdávám, je, jak depresivně až děsivě (to ty rozšklebené tváře) to na mě celé působí... ()
Vskutku náročný materiál. Dejom znamenitý, ale náročný. Aj napriek tomu, že vzťah Blacka a Whita obsahoval kopu nejasností, to čo bolo medzi nimi sa zdalo byť viac, než bežným priateľstvom - niečím, čo hocikde nenájdete. Animácia je zrejme vecou vkusu - mne osobne sympatickou nebola, zato však dejovo plynule vyniká. Najviac mi prekážalo to prelínanie medzi fantasy a realitou, akoby tvorca nevedel určiť jednoznačnú hranicu, čoho sú postavy schopné a tým definovať javisko, na ktoré hľadím. Každopádne, pokiaľ nemáte podobné výhrady ako ja, snímku vám vrele odporúčam. ()
Galéria (22)
Fotka © Sony Pictures Home Entertainment
![Žezelotebon - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/161/148/161148861_d94ebf.jpg)
Reklama