Réžia:
Florent-Emilio SiriKamera:
Giovanni Fiore ColtellacciHudba:
Alexandre DesplatHrajú:
Benoît Magimel, Albert Dupontel, Aurélien Recoing, Marc Barbé, Eric Savin, Mohamed Fellag, Lounès Tazairt, Vincent Rottiers, Guillaume Gouix (viac)Obsahy(1)
Vojnový film z obdobia alžírskej vojny s Francúzskom za nezávislosť. Mladý idealistický dôstojník velí francúzskej základni v Alžírsku, ktoré bojuje za svoju nezávislosť od Francúzska. Spriatelí sa tam s veteránom, ktorý už dávno stratil všetky ilúzie a s miestnym mladíkom, ktorý bojuje v ich jednotke. Postupne zisťuje, že vojna, a zverstvá, ktoré prináša, sú nesmierne vzdialené od ideálov, s ktorými do Alžírska prišiel. So spojencov sa stávajú nepriatelia a z údajných nositeľov pokroku krutí barbari... (STV)
(viac)Recenzie (141)
Francouzi proco jste sakra bojovali ? Nakonec vyjde vždy pravda najevo. Zlo plodí vždy a jenom větší zlo. Velice pěkná ukázka válečné scény, kdy jiná země okupuje jiné území a chce si ji podrobit. ()
Standardní žánrový příspěvek, který připomíná vesměs všechny klasické motivy z válečných filmů. Škoda, že je tolik vidět, že Florent Emilio Siri je akorát řemeslník s citem pro vkusné vizuály, a ne nějaký přemýšlivý impresário, který by vpouštěl do výšek i hloubek. Neurážející, leč nijak oslnivé dvě hodiny, strávené na důvěrně známém teritoriu. ()
Dlouho, předlouho jsem váhal mezi čtyřmi a pěti hvězdičkami. Ovšem když zase vidím v poslední době stále častější tu vzácnou jednotu v hodnocení z řad odborníků a profirecenzentů rozhodl jsem se pro pět, protože tenhle snímek ani omylem nepovažuji za průměrný. Frantíci do váčku s válečnými snímky přihodili skutečně výtečně udělaný snímek o to cenejší, že od nich se na téma válka dočkáváme z většiny pouze zábavných až ultraztřeštěných vizí války. Tenhle film dá velmi rychle zapomenout na všechny ty velké flámy, sedmé roty či esa es. Dvou věcí si na filmu cením nad jiné. Nejvíce snahy ukázat, že na světě nejsou jen Amíci a Rusáci kdo mají krev neviných na svým praporu, ale že tu jsou i další. Docela síla vidět uplatňovaní kolektivní viny na civilistech nebo mučení zajatců Fronty národního osvobození / FNO /. Jen tak mezi řádky, v té době všechny tyhle svinstva schvaloval i budoucí prezident Francie, François Mitterrand, který byl tehdá ministr vnitra. Tento fakt je znám díky knize Speciální služby, Alžírsko 1955-57 od Paula Aussaresa / šéf kontrarozvědky /, která vzbudila ve Francii velký rozruch. Opravdu si cením, že film změnil i v povědomí široké světové věřejnosti oficílní název silových rezortů Francie "udržování pořádku v alžírských departamentech" na slovo "válka" Jak jinak nazvat humus, při kterém umře přes 500.000 lidí ? Naštěstí v současné francouzské politice je jen jediný člověk, který tyhle hnusy neodsoudil - Le Pen a ten se nepočítá, protože je to fašistickej dobytek ! Samozřejmě ani FNO v ničem nezaostávali, exhodus stotisíců francouzských alžířanů mluví asi za vše. Takže kdyby nic jiného, tak tenhle film ukáže další africkou hrůzu z části pod sloganem Made in France. Druhá věc, které si cením, že film do mě šlehnul pocit, ne strachu z války ani již tradičního vyznění "válka je děvka", ale strachu z toho, že by ze mě jednou mohla udělat válka taky bestii schopnou udělat libovolnou zrůdnost druhýmu člověku. Kdo viděl tenhle film bude mi rozumět. Ve filmu bylo minimum akčních scén, ale byly natočeny parádně, vizuální i hudební stránka filmu rovněž na vysoké úrovni, ale hlavně celkové vyznění tohohle psychopekla z Alžíru si z výše uvedených důvodů prostě nezaslouží odstřelit do průměru. ()
"Myslel som, že napalm sa používa iba vo vojne." "Ale choď, neopužívaj také silné slová. My tu len udržiavame poriadok." A pri tom udržiavaní poriadku skapalo pol milióna ľudí. Schematické? Možno. Ale čo ste čakali? Že tam v záujme originálneho prístupu budú všetci poskakovať v ružových pančucháčoch a nariasených sukničkách? Vojnový film je žáner, ktorý sa podobne ako western či horor musí pohybovať v istých mantineloch. Bude sa strieľať, mučiť a zrádzať, príde dezilúzia a vytriezvenie z idealizmu, nejaký pokus o samovraždu sa tiež nájde, z humanistu sa stane kat, z milého domorodého chlapca hlavný partizánsky zabijak. Siri ponúka svoj zatiaľ režijne najuvedomelejší a najsústredenejší film. Hĺbkový ponor do psychiky vojakov v jednej zo "zbytočných vojen" 20. storočia to nie je, ale ako pohľad na dobu, priestor a ľudí to funguje dobre. ()
Francouzi nemají jen filmy plné sympatických rolí, vtipných dialogů a originálních příběhů. Já jsem ani sám netušil, že Francouzi jsou tvůrci tohoto válečného filmu, který mě při sledování skutečně hnul žlučí a že jsem asi nebyl jediný. Ten film, nutno dodat že podle pravdy, totiž ukazuje druhou brigádu Francouzské osobnosti. Krutou, nesympatickou vážnou a naprosto obyčejnou postavu, kterou ovlivňuje válka a hlavně pohled na zbídačený národ, ze kterého si Francouzi udělali to, co si Hitler udělal se Židem, psance (i když ne tak docela, ale na druhou stranu, proč se s tím srát). Bylo to drsné, ale dobře se na to koukalo. Tímto bych uživateli Enšpígl chtěl poděkovat za to, že mi ukázal i druhou stránku Francouze a jejich kinematografie, o které jsem neměl ani tušení. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $3,885,069║ Na Francúzsku produkciu je tento film dosť silná káva a konečne vojnový film čo je niečo hoden a nielen nejaký povrchný vykvas ako býva zvykom posledné roky. A práve tu okrem technickej stránky, dominuje aj ponurý príbeh poukazujúcu na zákernosť vojny, kde sa moc servítok pred ústa nedáva. Výhodou filmu je aj kľudnejší rozbeh na úvod aby nám bolo zrejmé kde sa príbeh bude odohrávať a v akom duchu sa bude formovať aby z toho v konečnom dôsledku vznikla silná dráma o ľudských osudoch. „Vojna je hnusná, zákerná vec, kde sa neberie ohľad na nič a o tom akú ma skutočnú tvár, nám ukáže tento film.“ /100%/ ()
PFF .. Scénář: Patrick Rotman, Florent Emilio Siri .. Většina válečných konfliktů po Druhé světové válce, včetně těch současných je divných a pro obyčejné vojáky značně složitých. Nepřítel není jasně vyprofilován tím, že patří do nepřátelské armády a obsadil cizí území, mnohdy splývá s civilním obyvatelstvem a někdy jsou to i dřívější spolubojovníci. Úvod L' Ennemi intime je rozhodně slabší než závěrečná, gradovaná část o válečné zhoubnosti a psychickém rozkladu osobností, přesto globálně nepřináší snímek takřka nic neznámého. Pouze Siri ukazuje svým spoluobčanům, co že se to tehdy v Alžírsku dělo za zvěrstva a vedlo za dlouho nepřiznanou válku, kdy se mučilo, vraždili viní i neviní obyvatelé, protože nebylo zřejmé, kdo je ten nepřítel. Vizuálně je Siri patřičně zajímavý, kamera předkládá hezké obrázky, hudba je na úrovni, ale obsah s několika málo přestřelkami a morálními hádkami nepřinese mnoho překvapivého. Tedy jak komu, protože ve Francii tímto kritickým pohledem do zániku posledních kolonii Emilio celkem boduje… 65%. ()
Ohlédnutí za Francouzskou ,,černou můrou“, na válku, kde ZBYTEČNĚ umírali lidé…. PŘÍBĚH:***povstalci se ukrývají v horách. Praktiky partyzánů, akce vojáků. Mladý velitel sbírá zkušenosti pod dohledem seržanta. ,,Takto my tady žijem“- dalo by se konstatovat. A čekat, jestli mladý poručík změní svůj názor na válku. O to jde a taky o zjištění, že VÁLKA JE VŮL. Vše se odehrává v prostředí podobném Afghanistánu./ HUMOR:0 –není tu nic k smíchu./ AKCE: **malé bojůvky, sledovačky. Víc než o klasickou válku jde prostě o partizánský boj. 1. operace, 2.operace, 3.operace…Já očekával více akce. Ale nezdá se mi to ani jako silný protiválečný film./ NAPĚTÍ:***při akci je slyšet dech vojáka. To určitě každého vtáhne do děje. Párkrát mne taky zajímalo, jak to dopadne. Nejsilnější okamžik ovšem přijde až o Štědrém dnu a nebude se u toho střílet./ Film spíš beru jako poctu 27 000 padlých francouzů. ()
"Měl jste zůstat doma poručíku, tohle místo není pro vás." Bylo mně jedno jaká je kamera, bylo mně jedno jak to bylo zpracované, ale už vůbec mně není jedno, že se to opravdu stalo a že ve skutečnosti mohli zůstat doma úplně všichni a nemuselo dojít nejen k tak obrovským ztrátám na životech, ale i k nelidskému mučení. A ti co přežili, možná ztratili víc než jsou si schopni připustit. Po takových filmech mě jímá děs, čeho všeho jsou lidé schopní a kde jdou morální hodnoty do háje, jak se píše nahoře v obsahu, nota bene v tomto případě úplně zbytečně. Ještě by mě docela zajímalo, co si mysleli všichni ti přeživší po zveřejněném faktu a uznání zbytečnosti téhle smutné anabáze ve francouzské historii. ()
Zbytečně zlouhavé o ničem - čímž nezbývá prostor na pořádné válčení ... příliš málo akce ... málo. ()
Psychologickou stránku filmu hodnotím velmi vysoko, popis proměny idealistického důstojníka v nepřátelském prostředí v citově otupělého veterána působí velmi reálně. Bohužel jako válečný film snímek docela selhává. I přes nesporně dobrou technickou stránku se akční scény sestávají vždy z toho samého - jednotka jde, z krytu na ní zaútočí Alžířani, pár jich pobijou a Francouzi si vlastně ani pořádně nevystřelí. Zkrátka stále stejné amatérské jednání. Z toho důvodu nemůžu dát víc. ()
Le sel sypaná do ran koloniální minulosti, co nyní štípou pocitem viny a studu. Válečné drama klasického střihu, které ukazuje, jak je často zbytečné všechno to umírání za neudržitelné ideje a že k odklonu od idealismu směrem k morální lhostejnosti může dojít poměrně snadno. Možná to sice zachrání pár fyzických schránek spolubojovníků, ale ty psychické nezvratně zdevastuje.. Na Siriho filmu ulpěla jakási zvláštní patina, která jej dělá starším, než je. ()
Když jsem se s rostoucím úžasem a nadšením i děsem díval na toto dílo, podávající krutý příběh z konce francouzské koloniální nadvlády v Alžírsku, vzpomněl jsem si na obdobné dílo NA ZÁPADNÍ FRONTĚ KLID. Sladká Francie, to není jenom Voltaire či Montesqieu nebo Rolland a Piaf, ale také cizinecká legie, druhé největší koloniální impérium prostírající se na čtyřech kontinentech, kruté války, nemilosrdné zacházení s autochtonním obyvatelstvem, Frankofonie, v jejíž africké části Paříž stále vystupuje z velmocenských pozic. Specifický je i francouzský šovinismus, v jehož výbojnosti stále cítíme střípky Sedanu, ale také prohry z roku 1940, byť se dnes z větší části jedná o uzavřenou minulost. Vypjatost konfliktu, v němž Francouzi nejsou jen odcházejícími kolonizátory, ale i protivníky militantního islámu, patrného ve válečných projevech Fronty národního osvobození, překvapuje za těchto okolností méně, než bychom čekali. Více než oběti samy a nezbytné "průvodní" hrubnutí charakteru alespoň mně vadí letopočet - konec padesátých let - a faktická zbytečnost všeho toho zabíjení. V roce 1958 končí ve Francii Čtvrtá a s válečným hrdinou de Gaullem nastupuje Pátá republika a začínají mírová jednání, která o dva roky později vyústí do Evianských dohod a následně do francouzského odchodu včetně milionové komunity francouzské alžírské menšiny a paralelně počínajícího stěhování Alžířanů na severní břeh Středozemního moře. Nepodjatý pohled, mistrná sebereflexe, výborné výkony herců mladé a střední generace, narozené po těchto hrůzných událostech, jsou příjemným diváckým překvapením. Stejně sympatické je historické zvládnutí těchto událostí (v srovnávací chronologii odpovídá válečným filmům o druhé světové válce natáčeným na přelomu sedmdesátých a osmdesátých let minulého století). Schematické tu vyklízí pole věcnému a to vše ve filmové řeči, která má mimořádnou úroveň. Zůstává otevřenou otázkou, nakolik nesporné kvality NEPŘÁTEL odolají zubu času mj. pro vysoké nároky, které svou nepodbízivou střízlivostí kladou na své diváky.. ()
Vo Francúzsku sa podarilo natočiť efektné dielko, ako po efektovej, tak aj po obsahovej stránke. V hlavných roliach mi herci sedeli, ale tie správne dosadené boli práve vedľajšie (napr. Rachid). Film ale zanecháva trošku skromnejší príbeh, ktorého sa drží takmer dvojhodinová dráma. Z vojenských sekvencií je poznať vlastný štýl, ale nevyhli sa miernemu napodobovaniu. Vo vojenských stretoch za každú cenu využívať - až zneužívať - moment prekvapenia nebola stále tá správna možnosť, takže som len čakal kedy bude ticho a vedel som, že vtedy niekto dostane head-shot alebo niečo podobné. Ale inak dobre natočená, skromnejšia dráma o nepriateľovi vo vlastných líniách, ktorého nech si každý vysvetlí ako chce. 75%. ()
V dnešním tak trochu válečném suchu docela zajímavý příspěvek. Hodně mě zaujala hlavně psychologie postav a herecké výkony ústředních postav. Krví se taky moc nešetří a akční sekvence jsou docela dobrý. Jen to tempo občas pokulhává.70% ()
Drvivá väčšina vojenských filmov je o ťažkých skúškach uprostred vojnového besnenia, pôsobiacich na fyzické aj duševné zdravie vojaka. Druhou zásadou je vytvorenie dôverujúcej si jednotky oddaných bojovníkov. Sem-tam sa riešia čiastkové rebélie vojakov, spočívajúce v odmietnutí rozkazu. Málokedy je v popredí ukázanie zbytočnosti akejkoľvek vojny. Trpia v nej pritom všetci: civilisti aj vojaci. Politici a hŕstka generálov v úzadí štvú do bojového nasadenia, sami obklopení luxusom. Len zriedka sa vo filmoch rieši dezercia či odmietnutie poslušnosti. Z uvedeného vyplýva propagandistická línia vojnových filmov: ide o drísty, vyvolávajúce v príjemcoch pocit potreby slúžiť vládnej moci v prípade potreby. Bez ohľadu na príčiny. Medzi nepriateľmi nie je výnimočné. Výnimočné je spracovaním, podávajúcim obraz nezmyslenej vojny plnej krutostí, mučenia, streľby do žien a detí či použitie napalmu. Vojna je schopná prevrátiť naivný idealizmus na paranoidné schizoidné šialenstvo a oddané hrdinstvo na cynickú skepsu. Škoda len, že racionálne precitnutie prichádza až v strednom veku, potom, čo si vojak v dlhých bojoch na rôznych kontinentoch odslúžil svoje. ()
Velmi dobrá, leč určitě ne příjemná válečná podívaná, která tedy na Francouze musí zapůsobit ještě silněji než na našince, ovšem to v žádném případě neznamená, že by byla málo sugestivní. Tak nějak se asi v zahraničí dívají na na náš Tobruk. Ano, Mezi nepřáteli je vcelku tradiční příběh, ovšem to už k žánru patří a jde spíše o jeho podání, které je jedničkové, a o herce, z nichž především Albert Dupontel je ukázkový drsoň a přitom vlastně sympaťák, jak má být. Rozpočet je znát, řada scén působí opravdu silně (napalm), Desplatova hudba bez výtky. Speciální jednotka se mi asi líbila více, ale ne o moc. ()
Od tohoto válečného filmu jsem toho moc nečekal, ale překvapil mě. Příběh, který popisuje tuto válku, v níž Francie se marně usilovala udržet za každou cenu ve své tehdejší alžírské kolonii. Ukazuje autenticitu hrůz zbytečné války pravdivě a drsně. Exportovaný násilný balík civilizační svobody a demokracie do arabského světa za cenu ztrát na lidských životech na obou stranách ukazuje, že nemá žádná válka v tomto případě smysl a je pochybná. ()
Francouzi válku natočit umí, o tom není nejmenších pochyb. K období koloniálních bojů o odtržení Alžírska se teď můžeme přichomýtnout i my, a rozhodně to nebude procházka růžovým sadem. Munice je čím dál méně, všudypřítomný písek štípe do očí, a ze spojence se rázem může stát nepřítel na život a na smrt. Mezi nepřáteli je velmi podařený pohled na důležitou část historie jedné z nejvyspělejších zemí Evropy. ()
Práve pri tomto filme mi došlo aké strašné to musí byť, zapáliť si poslednú cigaretu pred smrťou... ()
Reklama