Réžia:
Zdeněk Podskalský st.Scenár:
Vratislav BlažekKamera:
František ValertHrajú:
Jiří Sovák, Vlastimil Brodský, Jan Libíček, Jiřina Bohdalová, Jiřina Jirásková, Iva Janžurová, Jiřina Šejbalová, Oldřich Nový, Ilja Prachař, Vladimír Menšík (viac)Obsahy(1)
Česká komédia o troch vidieckych fasádnikoch, ktorých snom bolo prežiť aspoň jedinú noc vo víre veľkomesta ako praví svetáci. Traja vidiecki fasádnici pracujú v Prahe na obnove domov. Láka ich nočný život veľkomesta, ale ich prvá návšteva luxusného podniku Diplomat Grill nedopadne najlepšie a napokon musia utiecť. Ani to ich však neodradí. Dajú si ušiť kvalitné obleky a na výučbu spoločenskej výchovy si najmú bývalého učiteľa tanca Dvorského. Keď ich Dvorský považuje za dostatočne pripravených, vydajú sa opäť do Diplomat Grillu, kde sa zoznámia s troma slečnami. Netušia, že sú to ženy na love bohatých pánov, ktoré majú za sebou podobnú spoločenskú prípravu od šatniarky, ktorá im zároveň poskytuje byt na ich "zárobkové aktivity." (STV)
(viac)Recenzie (632)
„Sakra...“ - „Neříkej mi sakra v takovýmhle podniku!“ - „Děte už voba doprdele, já se sem přišel bavit.“ Marná sláva, „Petrtýl“ to prostě uměl podat. A jakože herci (a jejich postavy) jsou naprosto luxusní všichni (krom 3 hlavních párů válí i Nový, Šejbalová či Menšík), právě Libíček, mistr vedlejších rolí, tu září nejvíc. A hned po hereckém obsazení vládnou hrátky s jazykem a vtipné repliky, některé dialogové výměny by se daly tesat. O to víc zamrzí, že snaha o částečně hudební film je tu citelně navíc (zbytečná a rušivá), bez ní bych o plném počtu příliš neváhal, takhle dávám „jen“ silné 4*. „Vy naděláte paní Trčková, jako kdyby šlo vo diplomati.“ - „No co naděláte?“ - „Jo, co když jsou to diplomaty?“ - „Ale říká se diplomati.“ - „Ale taky někdy diplomaty!“ - „No, to už je potom koho čeho čí.“ - „Jak to čí?“ - „No, to právě nevíme, to ví paní Trčková…“ - „No co na mě řveš prosím tebe!“ - „Počkej! Každopádně jsou to gentlemani, kteří jsou všestranně na výši.“ - „To sem na tebe zvědavá.“ - „Podle vzoru pánové, diplomatové.“ - „Drž hubu!“ - „Páni, diplomaty!“ ()
Již úvodní sekvence složená ze záběrů na neonové nápisy s nesvítícími písmeny symbolicky předznamenává vyznění celého snímku: podstatné není pozlátko na povrchu, ale to, jaký je člověk uvnitř. Stačí, aby v neonovém nápisu coby zprofanovaném symbolu "nočního života" vypadlo jedno písmeno, a celý efekt je v tahu - ze symbolu se stává obyčejná nefunkční reklamní trubice. Snímek tak usvědčuje snobskou společnost z její povrchnosti, falše a hraní na dojem, kdy šaty dělaj člověka a podstatné není to, jaký je člověk "uvnitř", ale zda si osvojil nějaká pravidla hry a zda disponuje dostatečným příjmem. U Světáků jsem si musel bezděčně vzpomenout na známý citát J. B. Watsona: "Give me a dozen healthy infants, well-formed, and my own specified world to bring them up in and I'll guarantee to take any one at random and train him to become any type of specialist I might select – doctor, lawyer, artist, merchant-chief and, yes, even beggar-man and thief, regardless of his talents, penchants, tendencies, abilities, vocations, and race of his ancestors." Jakoby se Světáci k tomuto behavioristickému optimismu hlásili, a to v době, kdy komunismus všechny navlékl do montérek a zničil prvorepublikovou tradici intelektuálních kaváren, vysoké gastronomie i pravidel etikety (což je ve filmu relativně otevřeně kritizováno postavou knihovníka). Přes všechny kvality, kterému tomu filmu nejde upřít, musím bohužel napsat, že Světáci jsou komedií, která mě nedokázala rozesmát, která zestárla (obzvláště otravná hudební čísla), a ve které mě nejvíce zaujaly dobové záběry na noční Prahu na konci 60. let, kdy ještě jezdily po Václaváku tramvaje. Obávám se, že Podskalského filmům už asi nikdy na chuť nepřijdu. UPDATE 2.4.2022 - Když jsem viděl Světáky podruhé, trefily se mi do chuti mnohem víc. Přišlo mi to opravdu vtipné a dobře jsem se u toho pobavil. Ta hudební čísla mi sice stále přišla otravná, ale to skvostné obsazení a dialogy prostě přebijí vše. ()
Nejlepší film všech dob? Ale no tak, paní doktor. Konfrontace tří soudruhů a tří děvek je skutečně jedna z nejlegračnějších a nejcitovanějších scén na domácí půdě, ale někdy mě štvou určité pasáže z filmu, které si hledají cestu k tomuto finále. Klidně mě ukamenujte, ale někdy mi to přijde až moc soudružský. Ale ať nežeru, dávám za pět. ()
"Nedělej ostudu." - "Jakoupak ostudu? Já mu dám do držky a bude hotovo." Výsostná herecká sestava a několik výkonů, které dodnes berou dech (Sovák a Brodský jsou nezapomenutelní) ve velmi povedené, spíše konverzační a částečně situační komedii, které bohužel strašně škodí násilně vpravované písničky. ()
Decentní ukázka toho, že v šedesátkách měli Češi (a smozřejmě, pro místní patrioty - i Moravané, Slizané, Židi, cikorky a Maďar) smysl pro humor, který se nemusel zcela nutně mísit s útoky na první signální. My máme Trošku, Poledňákovou, Novu, dvě degenerace Novotných a Kazmu. Jsme na nejlepší cestě státi se komparzem pro remake filmu Idiocracy. ()
Galéria (10)
Zaujímavosti (35)
- Výrok: „Kdo ví, kde má čmelák žihadlo, tomu nejsou kalhoty nikdy krátký,“ který je ve filmu přisuzován Salvadoru Dalímu, je ve skutečnosti z Havlovi „Zahradní slavnosti“. Zajímavostí je i fakt, že tuto větu pronese zrovna Jan Libíček, který hrál ve světové premiéře této hry v Divadle Na zábradlí. (BrMikes)
- Scéna s proslovem Gustava Prouzy (Vlastimil Brodský) se natáčela v budově tehdejšího Ministerstva těžkého průmyslu ČSR v Praze, Na Františku (nynější Ministerstvo průmyslu a obchodu). Na stěně za řečnickým pultem lze vidět obraz města Prahy; v současné době je řečnický pult umístěn na opačné straně zasedací místnosti. (Kirman)
- Příslušník VB zabuší na dveře bytu a zařve: „Bezpečnost,“, načež se Marcela (Jiřina Jirásková) chvatně vrací do obývacího pokoje ke zbytku osazenstva. V momentě, kdy má vejít do dveří, si ale můžeme na vteřinu všimnout, že za nimi ve skutečnosti čeká, až zazní od režiséra pokyn. (jlumos)
Reklama