Réžia:
Veiko ÕunpuuScenár:
Veiko ÕunpuuKamera:
Mart TanielHudba:
Ülo KrigulHrajú:
Veiko Õunpuu, Rain Tolk, Taavi Eelmaa, Juhan Ulfsak, Katariina Unt, Bert Raudsep, Raivo E. Tamm, Ülo Krigul, Laine Mägi, Mart Taniel, Ivo Uukkivi (viac)Obsahy(1)
Mozaikovitý príbeh ukazuje niekoľko vybratých okamihov zo života šiestich ľudí, žijúcich vo veľkom nevzhľadnom konglomeráte činžiakov postavených počas sovietskej éry. Jemne štylizovaný a indiferentný svet jednotlivých protagonistov sa rozvíja a graduje počas zimného obdobia a nedáva takmer žiadne odpovede na uvedené otázky. Čo však predsa tento svet ukazuje, je možnosť zasmiať sa tam, kde prežíva nádej. Aj keď je to viac-menej zriedkavý jav. (oficiálny text distribútora)
(viac)Videá (2)
Recenzie (29)
S estónskou kinematografiou som mala vždy výhradne pozitívne skúsenosti, ale tentoraz sa dostavil v podstate priemerný kúsok. Niekto sa tu evidentne inšpiroval švédskymi bizarnosťami Roya Anderssona, prípadne to vzdialene pripomína aj fínsku panelákovú mozaiku Vuosaari. Tá však dopadla o čosi lepšie. ()
Myšlenka lidí, kteří žijí životy, které je nebaví a neví, jak z toho, je celkem dobrá, bohužel však způsob, jakým je podána, je nešťastný. Dlouhé záběry, kterými je celý film prošpikován, bývají v některých jiných snímcích fajn. Jejich úskalí však spočívá v tom, že se to s nimi musí umět. A mně nepřijde, že by to autoři tohoto díla uměli. 2* za pár scén, které mezi vší tou nudou aspoň trochu pobavily a za pěkných posledních 20 minut. Bohužel 20 minut nedělá film... ()
Ubíjející mozaika mnoha postav, o nichž se nic nedozvíme, a proto nás nezajímají. Sbírka různých magorů chlastá, kouří a občas souloží. Většina scén postrádá smysl sama o sobě a celek je dobrý maximálně pro lidi, kteří chtějí vidět, že na tom ještě nejsou úplně nejhůř (a už se jim přejedly filmy o nevyléčitelně nemocných). Pár humorných scén z toho spíš trčí, než že by se film dal brát jako černá komedie. Celkově zase nějaké umění, které mě totálně minulo. ()
Venice Horizons Award - cena, ktera se udeluje nadejnym filmarum, na ktere je nutne si do budoucna davat pozor. Co je pro debutove, na festivalech podobnou vyse zminenou cenou ocenene filmy davat pozor, je jejich nepuvodnost, tvurcova-debutantova snaha narvat do sve prvotiny vse, co ma rad... nejlepe na jinych filmech. Podzimni bal je tohoto udelu otrokem jenom z poloviny, presto by mu ale vyrazne prokraceni prospelo, kdo vi - treba by potom jednotlive linie nevyznivaly tak vykonstruovane a mozna ze by se nasla silnejsi spojnice mezi postavami, nez je jedno misto, kde se vsichni setkavaji a fakt, ze jsou to vsichni do jednoho, nehele na socialni postaveni, odporne snobsti zoufalci. Svedske [bergmanovske] postavy, norska beznadej a celkovy chlad i odtazitost, dansky smysl pro cerny humor a i sklon k soft-pornu, z US zase snaha podat portret psychicky vysinutuch osob ruznych socialnich vrstev ala zakladatel nezavislych Cassavates a bohuzel americkymi vzory ovlivnena formalni struktura se snahou prohudbit se az na konec a uzivat digitalni kameru k dosazeni hrubosti obrazu na jedne strane a silnych filtru zavanejicich pozerstvim na druhe. Zabavna, na debut nadprumerna depka, ktera ale mela na vic.. ()
V katalogu stálo v popisu tohoto filmu: "...Na odpudivém sídlišti ze sovětské éry..." Řekla bych, že u nás se taky pár těch odpudivých sídlišť najde, ale ztracenci na nich žijící zpravidla nejsou vykořenění, nešťastní a osamělí, a už vůbec kvůli tomu bezdůvodně nevraždí. Že by byl film "vizuálně úchvatný", jsem si taky nevšimla. Režisér řekl, že když se všechno hatí a už není žádná naděje na zlepšení, nezbývá, než začít věřit na zázraky. Zázraky se ale nedostavily, a tak jsou celé dvě hodiny naplněny čirou depresí, která se mě však vůbec nedotkla a necítila jsem ani náznak soucítění s jakoukoli z hlavních postav. Naštěstí se ve filmu mihne pár opravdu povedených scén, kdy se člověk musí smát. Kvůli nim stojí za to, se na film jednou podívat. ()
Reklama