Réžia:
Andrew StantonKamera:
Dan MindelHudba:
Michael GiacchinoHrajú:
Taylor Kitsch, Mark Strong, Willem Dafoe, Lynn Collins, Samantha Morton, Dominic West, Polly Walker, James Purefoy, Thomas Haden Church, Daryl Sabara (viac)Obsahy(3)
Fantastický dobrodružný veľkofilm podľa klasického sci-fi románu Edgara Ricea Burroughsa sa odohráva na tajomnej a exotickej planéte Barsoom, ktorú dnes poznáme ako Mars. A práve tam sa v 19. storočí z nevysvetliteľných dôvodov ocitne pozemšťan John Carter a nechtiac sa zapletie do obrovského rasového konfliktu medzi tamojšími obyvateľmi. Jeho príbeh sa dozvieme z denníka, ktorý zanechal synovcovi Edgarovi po svojej smrti na Zemi, po trinástich rokoch vesmírnych dobrodružstiev.
John Carter je vojnou unavený veterán občianskej vojny a bývalý kapitán konfederačnej armády. Pretĺka sa životom a skúša šťastie na Západe. Pri jednom zo svojich dobrodružstiev v arizonskej púšti upadne v jaskyni do bezvedomia a prebudí sa v neznámom svete na planéte Barsoom, dnes známej pod menom Mars. Planétou otriasa obrovský rasový konflikt medzi rôznymi skupinami jej obyvateľov a Carter sa nechtiac zapletie do tamojšej občianskej vojny. Vďaka odlišnej gravitácii Marsu získa Carter mimoriadne fyzické schopnosti a účinne pomáha obyvateľom mesta Helia v boji proti nebezpečnému Tarkovi Tarkasovi, vodcovi primitívneho a bojovného kmeňa Tharkov, bytostí so šiestimi končatinami. Zoznámi sa aj s podmanivou princeznou Dejah Thoris. Spoločnosť bytostí obývajúca planétu je v dôsledku vojny na prahu kolapsu a superhrdina John Carter zisťuje, že prežitie Barsoomu spočíva len a len v jeho rukách.
(TV JOJ)
Videá (50)
Recenzie (1 070)
Očekával jsem od toho mnoho, ale jediné, co mi to pořád připomínalo byla Herbertova Duna a spousta dalších podobných filmů (výčet má ve svém komentáři uživatelka Mertax). Spousta klišé a již vyřčených dialogů. Kromě vizualizace nic zajímavého, ale jelikož vizuálně "krásné" jsou dneska téměř všechny filmy, nemůžu to ani hodnotit. Spousta chyb ohledně jeho síly atd. (probíráno již v jiných komentářích). Hodnocení 35%, očekával jsem od toho filmu mnohem více i se dalo vyždímat mnohem více. ()
Zatímco kapitán z Virginie pendloval mezi třetí a čtvrtou planetou naší sluneční soustavy, já se ocitl mezi světy bdělosti a útlumově-relaxační fáze, nejen na Barsoomu též známé jako spánek.. Rádoby epické sci-fi o svalnaté bleše na Marsu šlo nálepce kasovního propadáku svou urputnou jalovostí celou dobu naproti. Když se totiž vousatý brak pokryje slizem producentské family-friendly sterility, nedá se ani nic jiného čekat. Nu což, strejda Disney spočítal ztráty, popadalo pár hlav a jede se dál.. Nějaký přínos? Shadwell si běžel do drogérky pro samoopalovací krém a při pohledu na Stronga našli Ridleyho inženýři inspiraci k designu Engineera.. ()
Fuuuuckk!!!!! ... A tohle dělám fakt naprosto výjimečně!!! Ale tahle sračka si nic jinýho nezaslouží. Sledovat 2 hodiny jakýsi "PC DEMO" kde skáče panáček po Marsu. Kecá s obyvateli neskutečný sračky (já fakt nechápal, co to vedou za dialogy a komu o co jde!!!), běhá po poušti, která je vizuálně nikoliv nezajímavá, ale po 30 minutách až odpudivá. 3D forma nevyužita (asi po 40 min jsem už ani nevnímal, že sleduju 3D verzi v kině, kromě toho, že jsem měl na xichtě ty podělaný brejle...). Nic zajímavýho se zde neděje, strašlivá nuda mě ubíjela tak, že jsem myslel, že snad usnu (to se mi v kině snad ještě nestalo). No prostě totální sranec nevím pro jakou skupinu či živočišnej druh diváků, na kterým je nejlepší ten cover a nic jinýho ... HNUS!!! Kulturní a umělecký odpad a naprostá ostuda moderní konzumní společnosti!!!!!! ... ()
Dlouhá léta jsem fenoménu Johna Cartera odolávala, leč krásy Dejah Thoris jsou nesmírné a v komiksech od Dynamite je to i příjemné čtivo. Bylo tedy třeba vidět i film, který vyšel ke 100. výročí. Úvodní scény, pravda, nejsou nic moc, úvod do složitého děje odehrávajícího se v několika rovinách se úplně nepovedl. Ale jakmile se tento předchůdce Supermana a Star Wars v jednom rozjede, je to paráda. Nadšení z budoucnosti z doby před 1. světovou válkou, okouzlení netušenými možnostmi kráterů na Marsu, tyhle všechny aspekty si tu člověk najde a může být cele nadšen. Doufám, že bude parádní i ten stařičký český komiks Vlastislava Tomana. ()
Galéria (165)
Fotka © Walt Disney Pictures
![John Carter: Medzi dvoma svetmi - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/102/641/102641975_c03ae1.jpg)
Zaujímavosti (25)
- Ve skutečnosti je gravitace na Marsu jen 0,37 G, čemuž zobrazení v příběhu neodpovídá... ale jsme samozřejmě v žánru fantasy. (Illuminare)
- Nabídku režírovat tento film obdržel Robert Zemeckis. Odmítnul ji s tím, že předlohu z pera Edgara Rice Burroughse už naplno vytěžil George Lucas. (CrypzzXD)
- Mayes C. Rubeo, která se podílela například na filmech Avatar (2009) a Apocalypto (2006), musela pro film připravit bezmála 1 800 kostýmů. (oje)
Pár slov o sex-appealu Taylora Kitsche, tragickém omylu Michaela Giacchina a jednom podivném déja vu. ____ 1, Čím se liší krásný chlap od ošklivého? Má se za to, že alfou a omegou přitažlivosti je hlavně zdravá a pěstěná pleť. Jinak řečeno, o sex-appealu chlapa nerozhoduje tvar obličeje, vystouplé lícní kosti a symetrický nosánek, nýbrž barva kůže. K Taylorovi Kitschovi se to bohužel ještě nedoneslo, protože je ve filmu bílý jako stěna. Jistě, jako veterán z americké občanské války a zlatokop se asi neměl kdy a kde opalovat, jenže vypadá jak bledule, nikoliv jako leader hodný své role. Všechny ty hordy animátorů a trikařů tak zapomněli na to nejdůležitější – nabronzovat Kitsche a dodat mu tím alespoň trochu na charismatu. Opálená kůže rovněž přidává pěkných pár let navíc, což by mu jako mladíčkovi (některý starší dámy by řekly „mladý maso“) jenom prospělo. ____ 2, Tragický omyl Michaela Giacchina spočívá podle mě v tom, že nerespektuje sluchové pole člověka, což je takový ten známý diagram udávající výšku a hlasitost hudby, kterou ještě vnímáme. Jak známo, největší oblast zabírá zvuk, o něco méně hudba, a úplně nejméně řeč. Dává logiku, že třeba sbíječka přehluší dialog dvou lidí, a ne obráceně. Konkrétně jde o to, že Giacchino skládá neuvěřitelně starosvětsky. Důrazem na živý orchestr a jeho nástrojové sekce (dřeva, žestě, smyčce…) evokuje ze všeho nejvíce epochu klasického Hollywoodu, kde se skládalo úplně tímtéž způsobem. Mají proto plnou pravdu ti, podle nichž pobýval Giacchino posledních padesát let v hudební hibernaci. V klasickém Hollywoodu, kde se s hudbou praly pouze dialogy, takový způsob skládání sice nebyl problém, jenže v post-klasickém Hollywoodu, který se datuje někdy od 70. let prvních blockbusterů, se s hudbou začaly prát vedle dialogů dost výrazně i zvuky. A ty hudba, jak dává poměrně jasně najevo diagram sluchového pole člověka, který říká v zásadě něco jako „zvuk > hudba > dialogy“, prostě nepřemůže. Často vám v takovým případě nepomůže ani to, že složité vyloženě epickou a masivní hudbu jako zde Giacchino. Vypadá to totiž zhruba stejně, jako kdyby vám někdo pustil něco od Mahlera a přitom vám strčil hlavu do těsnýho plechovýho hrnce a mlátil do něj pokličkama. Ta hudba to tváří v tvář různým ruchům, skřekům a zvukům prostě neustojí, zvlášť tak vysoce intelektuální a romantická hudba Giacchina, která si vyžaduje spíš sluchátek, než aby se přetahovala s čímkoli dalším. A nevyplývá právě odsud, proč je nesmyslné obviňovat některé skladatele v čele se Zimmerem z líbivosti? Není ve skutečnosti tato líbivost podmínkou, nikoliv nějakou volbou, jak se prosadit v blockbusteru? Samozřejmě, míchačky zvuků, hudby a dialogů mohou leccos zachránit - vyzdvihnou dialog, stáhnou sílu hudby, v pauze mezi slovy mohou hudbu nepatrně zesílit, jinde vygradují hluk nebo zase zeslabí hercovo slovo do tichého šepotu -, jenže jak vám poví většina skladatelů, ten proces není jen o vzájemné spolupráci, ale i soutěživosti. Jak kdesi poznamenal Paul Haslinger, všichni se na začátku poplácávají po zádech a pak s vaší hudbou totálně zametou. ____ 3, Sice se ve spojitosti s Johnem Carterem často zmiňuje Avatar, ale ten film svou až nesmyslnou epičností připomíná spíš historické velkofilmy, potažmo hollywoodské křesťanské superfilmy jako Ben Hur, Spartakus, Král králů či Quo vadis. S Avatarem sice John Carter nějak vnějškově souvisí, jenže Avatar pojednával o biocentrickém uctívání přírody v duchu hlubinné ekologie, kdežto příběh John Cartera je mnohem konfliktnější (autor románu Burroughs fakticky předpověděl brutální rasovou segregaci nacismu) a hlavní postava připomíná spíš nějakého Boha než malou částečku, která by se rozpustila v širším celku. John Carter zkoumal to, co nás rozděluje, Avatar hledá něco, co by nás sbližovalo. Kuriózní je nicméně skutečnost, že Camernovovi ty postavy přesto fungují mnohem lépe než Stantonovi. Podle všeho je tedy celkem jedno, jestli vycházíte z neopohanství a panteizmu jako v Avatarovi, nebo stavíte na nějakých ryze nepřehlédnutelných individualitách. Podstatné je spíše to, jak dobrý scénárista jste. Ten rozdíl mezi přístupem Avatara a Johna Cartera je dán i hudbou: v Avatarovi nemají postavy své motivy, kdežto v Johnu Carterovi ano (Carterův motiv zazní poprvé při útěku z vězení v Get Carter, zatímco velmi smutný motiv princezny se ozve prvně v Thark Side of Barsoom poté, co se jí rozbije zařízení vysílající modrý paprsek; oba jsou dále variovány). Historie se nicméně podle všeho skutečně navrací a opakuje: tehdy v 50. a 60. letech za Kleopatry či Desatera přikázání Hollywood bojoval proti televizi, dneska bojuje proti smart-televizi, tehdy nasadil širokoúhlou Cineramu nebo Cinemascope, dneska prostorovou stereoskopii. () (menej) (viac)