Réžia:
Amos KollekScenár:
Amos KollekKamera:
Virginie Saint-MartinHrajú:
Moshe Ivgy, Ran Danker, Karen Young, Phyllis Somerville, Michael Moshonov, Tzahi Grad, Yousef 'Joe' Sweid, Talia Kleinhendler, Arnon Zadok, Yuval DanielObsahy(1)
Moshe Amar odešel z Izraele do New Yorku před dobrými dvaceti lety a za celou tu dobu se nikdy neohlédl zpět. Viděl by totiž za svými zády nejen ženu, která ho milovala, ale také malého syna Tzacha. Jenže jako básník a umělec si na taková zklamání už víceméně zvyknul a udělal z nich dokonce cosi jako uměleckou značku. Až doposud se mu v Americe příliš nedařilo, ale během posledních pár let se karta začala obracet. Našel komunitu, která si oblíbila jeho poezii, našel dokonce i múzu v podobě drsné barmanky Yolandy. Prostě se vše mění k lepšímu. A do toho přichází Tzach, čerstvě propuštěný z izraelské armády. Mladý muž, kterého Moshe nezná a který naopak nezná tvář svého otce. Střetávají se dva přeplnění lidé – jeden vztekem a druhý vinou. Dvě individuality, které postrádají základ, na němž by bylo možné cokoli společně stavět. Dva muži, kteří si nemají co říct, byť by tolik chtěli. Je ještě po takové době možné začínat znovu? (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (21)
Konečne sa niekto odvážil zobraziť židovskú tematiku aj inak ako holokaust, či komédiu dlhobradých roztržitých ortodoxných pánov s jarmulkami na hlave. R.Danker v roli otca, utekajúceho sám pred sebou a zo štátu, kde nedosiahol uplatnenie v umeleckej brandži sa smelo môže porovnávať s najväčšími esami hereckého neba. A len tým najväčším uveríte každé gesto, každý poryv tváre. Danker to ani nehral, on to skrátka žil. Ani sekunda ma nerušila, žiadne afekty, len sledujete ako cez kľúčovú dierku. Vynikajúce. ()
Na Neklidného jsem se rozhodla podívat, když jsem zjistila, že v něm hraje Ran Danker, který mě zaujal již ve filmu Eyes Wide Open. V popisu filmu se píše, že se střetávají dva lidé. Předpokládala jsem tedy, že na jejich vztahu bude většina děje postavena. Že budeme sledovat, jak se jejich počáteční obavy, vztek, léta ukryté a stále bolavé city či nesmělost budou postupně, přes všechny nesnáze a chyby, formovat do silného pouta mezi otcem a synem. Jenže jejich první setkání proběhne zhruba dvacet minut před koncem filmu. A je to přesně pouze tato krátká doba, v níž je nám jejich shledání, konflikty či usmíření ukázáno. Jinak většina děje se zaměřuje na Mosheho a jeho čtení poezie v klubu či čtení dopisů od syna. A z druhé strany na Tzacha a jeho pobyt v armádě, při plnění "úkolů" a nakonec při jeho propuštění. Příběh je natočen rozhodně kvalitně, ale postupem času může začít upadat do jednotvárnosti, zvláště, když jste byli zvědavi na jejich setkání. ()
Nad touto čtyřkou jsem dost dlouho přemýšlela, ale nakonec jí dám, protože výrok Mošeho : "Jsme ztracenci a nevíme kudy dál...." jsem mu do písmene věřila. Ne že by mě jeho básnické vlohy nějak zvlášť uchvátily, ale právě ten jeho bezcílný život, kdy se držel jen tak tak nad vodou a ani sám nevěděl co se sebou má vlastně dělat, byl tak skutečný, že jsem tomu musela věřit i kdybych nechtěla .Takhle nějak si to skutečně u takových lidiček představuji v reálu. I Tzacha mě bylo líto a chápala jsem jeho zvláštní přístup k životu a nalomenou duši. Ten výraz "neklidný", či "nepokojný" je velmi vhodný název, protože byl cítit z každého záběru kamery a to oceňuji na tomto snímku především ()
Odhlédnu-li od své averze k filmům o podobných lůzrech jako je Moše, musím konstatovat, že je to silný a dobrý snímek, který stojí za doporučení. Jste-li jako já k smrti znechuceni z posedlosti, se kterou se jisté spektrum amerických filmů zaměřuje na vztah mezi otci a jejich syny, pak by vás mohl Amos Kollek (tak jako mě) tímto svým snímkem přesvědčit, že je ještě brzy lámat na tímto motivem hůl. "Neklidný" je překvapivě dojemný i vtipný film, který mj. prostřednictvím konfrontace dvou kultur podává originální výpověď o životních hodnotách a relativitě štěstí, viny i našich minulých chyb. ()
Neprávom nie príliš známy izraelský film sa našťastie dostal do programu našich verejnoprávnych televízií, za čo im patrí vďaka. Málokedy mi zostane v hlave nejaký herecký výkon. Výkon Mosheo Ivgy, jeho splynutie s postavou vo mne vzbudzuje pocit, že sa jedná o autobiografický film, kde hrá samého seba. Omnoho mladší Ran Danker zaostáva iba o kúsok v úlohe jeho odcudzeného syna. Film sa zaoberá ich komplikovaným vzťahom, kde otec nie je schopný prijať zodpovednosť za svoj život , zatiaľ čo jeho syn sa musí vysporiadavať s vraždením teroristov, ktorí sú ale tiež otcovia rodín. Izraelská spoločnosť pôsobí navonok kvôli pretrvávajúcim konfliktom ako celistvá, Režisér Kollek sa snaží v tomto kontraste ukázať, že na tej najelemtárnejšej úrovni, v rámci rodiny, to vôbec nemusí fungovať. Potešilo ma porušenie niektorých zavedených dramatických klišé (postrelené dieťa nezomrie, Izraelský vojak sa normálne baví s mladými palestínčanmi a zbalia spolu ruské turistky). ()
Reklama