Réžia:
Irwin AllenKamera:
Winton C. HochHrajú:
Walter Pidgeon, Joan Fontaine, Barbara Eden, Peter Lorre, Robert Sterling, Michael Ansara, Frankie Avalon, Mark Slade, Henry Daniell, Charles Dierkop (viac)Obsahy(1)
Harriman Nelson, profesor a admirál v jedné osobě, před několika dny dokončil výstavbu své supermoderní ponorky. První testovací plavba ale musí být přerušena, neboť několik meteoritů zapálilo tzv. Van Allenovy radiační pásy kolem Země. Teplota na povrchu planety nezadržitelně stoupá. S řešením přichází právě profesor Nelson: má něco přes 10 dní, aby se svojí ponorkou přeplavil přes půlku Země a v přesně stanovený čas vypálil do hořícího pásu jadernou raketu. Nelson proto nemešká a ihned se vydává na cestu… (p6qwre)
(viac)Videá (1)
Recenzie (10)
Irwin Allen nebyl žádný béčkař, jeho Skleněné peklo a Dobrodružství Poseidonu nastartovaly v 70. letech boom katastrofických filmů a také Voyage to the Bottom of the Sea mě velmi příjemně překvapilo. Posádka ponorky se vydává na cestu přes půlku světa odpálit jadernou bombou hořící pás kolem Země, přičemž čelí sabotážím, napětí v posádce i pár překvapením co na ně číhají pod hladinou. Opravdu se mi líbil novodobý kapitán Nemo v podání Waltera Pidgeona, ale ani ostatní herci nebyli špatní a díky nim je napětí mezi posádkou docela solidně uvěřitelné. Efekty, hlavně podmořské scény nejsou také na rok 61 špatné. Celkově zábavný dobrodružno-katastrofický snímek a zaslouženě sci-fi roku 1961. ()
Jde zhruba o tohle: Chcete ztrhat a zkritizovat 50 let starej film, kde triky jsou na úrovni...filmu starýho 50 let a příběh zrovna tak? Vždyť to je jako vzít slepci hůlku. Dobře, tak ponorka vypadá jak banán, no... Dobře, potápějící se kry (bože, kdo kdy viděl potápějící se kry???) jako drobky polystyrenu, no... Hořící obloha jak... ani nevim jak, rozhodně ale ne jako hořící obloha. Chobotnice připomíná přívěšek na klíče a záběry zevnitř ponorky, když s ní chobotnice třepe, zřejmě vznikly nakláněním kamery ze strany na stranu a zoufalým pobíháním herců sem a tam. Fajn, takže plán je někam doplout a vypálit bombu do nebe, čímž se oheň odrazí zpět do vesmíru. Účast Petera Lorre spočívá v tom, že postává v pozadí a většinou mlčky se přesunuje z lokace A do lokace B. A v ponorce se to čudí jeden přes druhýho, to muselo bejt fajn v tom vzduchu začuzeným z cigaret a doutníků existovat. Připomínalo mi to Červenýho trpaslíka, triky i příběh na stejný úrovni, jen tohle nebylo myšlený jako parodie. Na rovinu, je to naivní, srandovní film, kterej nemám to srdce víc zkritizovat. ()
SPOILER...Tohle jsem si kdysi (asi r.2009 bez tit.) sehnal jen kvůli Joan Fontaineové, která zde sice stále vypadá velmi dobře, ale za to hraje tak uhozenou (ve srovnání s její většinovou kariérou) a samoz. ne moc využitou roli, což je jakási dr.Hillová, která jest sabotérkou a za trest ji pak sežerou žraloci, na což jsem tenkráte koukal jak péro, jestli si někdo nedělá srandu, nebo esli jsem na chvíli třeba neusnul, což by vzhledem k třeskutě nabitém ději, nebylo nic divného. Když pominu tedy hl. důvod, žádný jiný v podstatě ani nebyl, páč jsem dobře věděl, že když je to od Allena, bude to s velkou pravděpodobností nudně užvaněné a stupidní až hrůza, kdy si aspoň trochu inteligentní SF divák s radostí vydloubne mozek z hlavy. A tentokráte tu satanžel citelně chybí mluvící humanoidní zelenina. Byla by aspoň, zábava. Scéna, jak dr.Hillová mluví s obří mrkví, by se jistě zapsala do análů SF filmů a možná i do jiných. Jsem též rád, že Peter Lorre tu má tolik fanoušků (mě osobně nikdy nějak extra neimponoval, leč nic proti němu) ale jak se zde hojně píše, je tu k ničemu a skoro si ho nevšimnete. A proč tedy celé 3? Zřejmě pro stejný důvod, který tu v závěru svého komentu, zmiňuje Lima. Za největší bizarr ovšem považuji fakt, že tahle brutální nuda (které moc nepomohl ani dr.Morbius) měla takový úspěch, že vytlačila ze zádele tv s. Na 2.str., když si to srovnám s 21.st., tak se vlastně nic nezměnilo. ()
Podle názvu se film snaží vypadat jako by byl natočený podle nějaké méně známé knihy od J. Verna, ale ve skutečnosti s žádným z jeho románů nemá nic společného. Scénář je opravdu hrozný: ponorka se snaží z bodu A dostat do bodu B. Posádka musí cestou překonat spoustu potíží, které přicházejí zcela bez očekávání, nelogicky, bez nějakých náznaků nebo příčin. Prostě přicházejí. Jednou je to chobotnice, podruhé tající ledové kry klesají ke dnu (scénárista si asi nevšiml, že led v jeho sklenici s whisky vždy plave na hladině), potřetí vzpoura posádky proti arogantnímu admirálovi (ok, příčinou vzpoury může být admirálovo chování. Proč se ale chová jako magor, to vysvětleno není. Je to prostě klasický geniální umíněný vědec neschopný komunikace, víc se s tím scénárista netrápil). I další postavy stojí za prd: heroický kapitán a jeho žena. Nejvíce mi ale bylo líto herce Petera Lorre, který hrál profesorova kolegu. Lorre byl do podobných rolí obsazován pouze pro to, že vypadá zvláštně a tajemně. Bohužel dialogy, které musí odříkávat, jsou hodně špatné.__Triky nepůsobí lacině, ale ani nijak nezaujmou__Nejděsnější myšlenka v tomto filmu: veškeré lidstvo zahyne přesně v okamžiku, kdy teplota překročí 175 stupňů Fahrenheita (cca 78 C). Proto profesor Nelson dobře ví, kolik mu zbývá času a neustále se dívá na hodinky a na teploměr:) ()
Plakátové info: ZÁVOD Z VESMÍRU DO SEDMI MIL POD MOŘEM, S ÚŽASNÝMI HLUBINNÝMI AQUANAUTY, NASEDNĚTE NA BÁJEČNOU ATOMOVOU PONORKU, RAZÍCÍ SI CESTU SKRZE NIČIVÉ LEDOVCE!!! ___ Člověk by čekal nějaký verneovský příběh, s bohatou faunou podmořského světa a dočká se úplně něčeho jiného. Prvních cca 50 minut to spíš připomíná ukecanou divadelní hru, kde se představují postavy, uvozuje se hrozba světu, což má být nově objevený fenomén tehdejší vědy, tzv. Van Allenův radiační pás kolem planety Země, který je napaden meteorickým rojem a hrozí, že jí uškvaří narůstající teplotou a přísný admirál Nelson si dává na poslední chvíli dostaveníčko s vědeckými kapacitami v New Yorku. Pak, téměř po hodině stopáže se dočkáme i nějakých podmořských výletů. Určitě pobaví scéna, která by v pozdějších desetiletích vypadala jak vystřižená z nějaké parodie – posádka ponorky se nemůže vysílačkami spojit s americkým prezidentem kvůli vysoké teplotě v ovzduší, takže se vymyslí plán, kde někde u Kanárských ostrovů na dně moře se napojí na telefonní kabel, aby si s prezidentem mohli zavolat :o) Tak trošku se to zvrtne, protože potápěči musí bojovat s nepřátelskou chobotnicí (jedna ze dvou za celý film) a včetně téhle scény jsou v celém filmu 4 akční scény, téměř všechny v druhé půli, pokud se k nim prokoušete skrze ukecanější první. Je tu souboj s nepřátelskou ponorkou, nepochopitelná scéna, kdy se ledovcové kry potápějí ke dnu a ohrožují plavidlo (efekt „korku“ asi tvůrcům nic neříkal) a plavba skrze trýznivou spleť minovým polem, zanechané za Druhé světové války. Nejabsurdnější na celém příběhu je pak jeho pointa – prostě když zavčas z Mariánského příkopu vystřelíte jadernou hlavici na hrozící meteoritický roj ve Van Allenově pásmu, nebe vyčistíte a všude zas bude všechno růžovoučké, s barevnými jednorožci na nebi, kteří prdí voňavou duhu. OK, přeháním, ale ta pointa je vskutku tak uhozená a ani zkušený Walter Pidgeon jí herecky neumí prodat. Ale vrcholem všeho je zde legendární Peter Lorre – tomu se říká nejzbytečnější role v historii kinematografie :o), prostě tu jenom je kvůli tomu, aby v bazénu držel maketu žraloka a občas zahlásí nějakou uhozenou repliku. Chvíli jsem uvažoval nad 2*, ale k vyššímu hodnocení převážil fakt, že film hezky vypadá, produkční hodnoty nejsou k zahození a na 35mm Panavision formát se krásně dívá. ()
Reklama