Réžia:
Taku ŠindžoScenár:
Šintaró IšiharaKamera:
Šódži UedaHudba:
Naoki SatóHrajú:
Osamu Mukai, Rendži Išibaši, Jósuke Kubozuka, Noriko Nakagoši, Tomoja Nakamura, Keiko Kiši, Satoru Macuo, Dai Watanabe, Naho Toda, Jošiko Mijazaki (viac)Obsahy(1)
S výkřikem na rtech: „Zemřít pro Japonsko!“ se vrhali do sebevražedných útoků na spojenecká vojska 2. světové války. Vysloužili si označení kamikadze, tedy letci, posílání v průběhu bojů v Tichomoří na jistou smrt. Výpravný film je vzpomínkovým vyprávěním Torihamy Tome, přezdívané Tety jednotek kamikadze. Popisuje strasti a radosti mladých chlapců, kteří vědí, že se nedožijí konce války. Celé Japonsko již pomalu tušilo, že bude poraženo, ale diktátorští velitelé dávali stále stejné rozkazy: Položte život za věčnou slávu císařství! A tak kamikadze den co den vzlétali k sebevražedným útokům na válečné lodě svých nepřátel. Vše vyvrcholilo strhující bitvou o ostrov Okinawa, která se stala klíčovou událostí konce 2. světové války. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (32)
Japonský válečný velkofilm, kterých se jen tak moc nevidí. Škoda jen toho, že se vlastně celé dvě hodiny kecá kecá kecá, a na akci se čeká docela marně, protože na konec filmu přichvátá ale brutálním způsobem zklame. Možná do tohoto filmu japonská armáda dala hodně, ale řekl bych, že to k ničemu nevedlo. Vysvětlit mi fakt, že kamikaze byli takoví magoři není nic složitýho, a tady to pitva nemá moc co smysl. Zemřít pro Japonsko je možná zajímavý a tak trošku velkolepý film, ale natočený nudnou formou, a to je to nejdůležitější, co divák čeká. ()
Trochu moc prkennosti, propagandy a nekritického pohledu... Nicméně solidní náhled do myšlenek těch, kteří se z rozmanitých důvodů chystali vrhnout na smrt a těch, kteří jim byli tou dobou nablízku. Doslovný překlad: "Jdu zemřít za tebe". P.S. a do útoku se vrhali s výkřikem banzai, což je zkrácenina "10.000 let nechť žije císař", takže to ospravedlnění českého názvu nějak kulhá. ()
Film ktorý demytizuje obraz japonska ako národu šialencov ktorý cez vojnu zomieral v samovražedných náletoch, ale ukazuje, že za smrť tisícok letcov mohli (ako história v mnohých prípadoch ukazuje) iba jednotlivci. Film je to tempom pomalý, emóciami hlboký a ikeď akčných scén nieje veľa, sú o to strhujúcejšie a pôsobivejšie. Chyba možno bola, že film sa snažil zahrnúť príliš veľa postáv (letcov). Pôsobivejšie by bolo zamerať sa na osudy menšieho počtu letcov-kamarátov (skvelá dejová linka pilota Tabata, ktorý sa z letov stále vracal). V mojich očiach však stále veľmi pôsobivý (a podhodnotený) vojnový film. (8.5/10) ()
S přivřenýma očima to je ještě za 4*, avšak zbytečná rozvláčnost člověka láká k ubrání jedné hvězdičky. Při sledování snímku jsem si po hodině a půl říkal, že příběh mohl s poklidem během následujících deseti minut skončit a dojem by byl výrazně silnější. Přesto se však jedná o zajímavý počin, který diváka zavádí mezi piloty kamikadze. Dostává se mu tak pohled na osudy mladíků, kteří byli z rozkazu nuceni zemřít pro svoji vlast. Někteří s fanatismem, jiní se strachem, mnozí s odevzdaností podmíněnou nevyhnutelností nasedají do svých letounů, aby napáchali nepříteli japonského císařství co největší škody v době, kdy už válka byla prakticky prohraná. Některé pasáže jsou vcelku silné, hudba se tvůrcům povedla a samotné bojové scény mi přišly relativně zdařilé (avšak bylo jich málo), tudíž nemám výraznější problém přimhouřit oko a tu čtvrtou hvězdičku dát. ()
Kdo nic neví o jednotkách kamikadze a mentalitě japonských pilotů bude ho tento film asi nudit, bude zklamán stopáží, absencí dlouhých bojových scén atd...Tohle není ani Bitva o Midway, ani Tmavomodrý svět ! Stačí si přečíst pár komentářů jimž se divím...Jaké pozmněňování dějin, jaká propaganda ?! Já bych asi také při hodnocení animáku Barbie těžce hledal hvězdičky, tak na to zkrátka nekoukám. Tohle je film pro Japíky o jejich hrdinech a také pro ty, kdo o tom něco ví. Kupodivu zde zaznívá kritika vedení armády, což jsem doposud u snímků země, jež sebevražedné jednotky (nejen letecké) vymyslela postrádal. Ano, pro Japonce to byli mladí bohové jdoucí se bít a obětovat se za Hirohita a císařství a tak to chápou i dnes... Bez ohledu na šíleně krutou agresi a okupaci většiny Asie byla pro Japonce úděsná představa vylodění Amíků na jejich ostrovy. Jednotky kamikadze měly invazní svazy zastavit. Navíc bylo Japonsko denně zhusta bombardováno těžkýmy čtyřmotorovými bombardéry B29 Superfortress. Každý kdo se Američanům postavil v té době na obranu byl hrdinou. A ti se dnes uctívají..nebo připomínají třeba tímto způsobem. Někteří šli dobrovolně, jiní z rozkazu. Někdo zasáhl některou z invazních lodí svým výbušninami nacpaným letounem, někdo nedoletěl z důvodu nedostatku paliva, někomu selhal narychlo opravený letoun, většina z nich však padla za oběť protileteckému dělostřelectvu doprovodných AAA křižníků a dravým palubním Hellcatům a Corsairům... Někdo měl kliku a včasný spojenecký nálet na letiště zničil poslední letuschopné letouny se kterými se dalo letět do akce.... Někdo zběhl.... Já osobně byl filmem nadšen. Perfektní sonda do duší mladých pilotů a rodinných příslušníků z konce druhé světové války. Je to mnohem důstojnější a modernější nástupce snímků natočených na ostrovech v sedmdesátých létech s tehdy hojně obsazovaným a charizmatickým Koji Tsurutou. Tento film nám ukáže, že i přes neskutečně tvrdý výcvik (bití vojáků a fyzické tresty byly v japonské armádě běžné) nechtějí mladí piloti jen tak zemřít. A v závěru skoro prohrané války ani moc nechápou jakou hodnotu jejich oběť bude mít. Nepoměr sil byl v závěru války strašný a řada japonců si to i přes propagandu velmi dobře uvědomovala (obzvláště vojáci). Amíci po vítězství v Evropě veškeré síly valili do Pacifiku. Zatímco v Japonsku docházelo prakticky vše, Amerika byla na vrcholu produkce čehokoliv. Jak řekl. sám Isoroku Jamamoto po náletu na Pearl Harbor: ,,Probudili jsme spícího draka''. Samozřejmě se našlo i hodně fanatiků, kteří smrt v letounu napěchovaném výbušninami brali jako nejvyšší poctu... Ty světlušky v závěru mne dojmuly k slzám. Všichni s duší bojového pilota by to to válečné psychologické drama měli shlédnout. Za mne je to za 4 švětlušky! * * * * ()
Díky zdejším komentářům jsem byla na film zvědavá, i když válečné filmy nejsou zrovna moje parketa. Tohle ale není typický válečný film. Spíš bych k němu přidala psychologický. Válka mi nahání hrůzu jako taková, ale představa, že půjdu do boje a nebudu mít ani špetku naděje na návrat je pro mě naprosto šílená. Snad poprvé jsem si uvědomila podobnost japonského velení s velením ruských vojáků. Pro jednu stranu byli zrádci ti, kteří byli zajati, pro Japonce zase ti, kteří se vrátili... V tomhle ohledu mě film rozhodně nezklamal a světluškový závěr filmu byl úžasný, přesně v duchu japonské mentality. Co stojí za výtku je zbytečně dlouhá stopáž. A stejně jako jiní jsem měla docela problém s identifikací jednotlivých postav. A to jsem nečekala, protože u Japonců s tím problém nemívám. Jenže vyholené hlavy, uniformy a málo detailních záběrů udělaly svoje. ()
Velice zdlouhavý a nudný válečný film snažící se ukázat, že sebevražední letci kamikadze byli ve skutečnosti hrdinové. Snímek se snaží citově vydírat seč mu síly stačí ale ani jediná scéna nepůsobí díky plochým a nezáživným dialogům věrohodně nebo dokonce dojemně. Šíleně nudná podívaná, která navíc vypadá, že je minimálně o hodinu delší. ()
Boží prostoto, to je zas přemoudřelých keců... Pár zcela nechápavých (jistě, tohle je čistokrevná japonská válečná propaganda z r. 2007 - to už není snad ani k smíchu) místních individuí bych docela rád viděl donucených (či v nedospělém věku zmanipulovaných) k podobnému sebevražednému útoku, abych o nich poté s bandou dalších mudrlantů mohl vést takové kecy, jaké se vyskytují zde. Pokud jde o film jako takový, má skutečně své mouchy (trochu plošší postavy, místy přílišná doslovnost..), ale jako celek funguje a má svou sílu; Torihama Tome musela být fascinující žena. Ps: Řitníci se pochlapili - překlad je od Martina Tiraly. ()
Čekal jsem něco víc epičtějšího a akčnějšího. A ono nic. Ani na Japonce, kdy jsem čekal krvavou řežbu, přišel jen mléčný odvárek. ()
Nic mimořádného o čem bych nevěděla. Film jenom ukazuje, že to s tou dobrovolností u "kamikadze" nebylo až tak jednoduché. Byli to mladí chlapci a jejich přihlášky byly "dobrovolně nucené" pro císaře a Japonsko. Umírat se jim nechtělo jako každému člověku na světě. Jenom jejich disciplína byla na obrovské výši a též neměli na výběr. ()
Film se soustřeďuje spíše na pocity mladých letců kamikadze (a jejich blízkých), kteří tuší, že válka je prohraná, přesto však musí obětovat životy v marném boji za slávu císařství, než na spektakulární akční scény. Vyprávění z perspektivy tzv. Tety, tedy majitelky restaurace v blízkosti výcvikového tábora, jež piloty přijímá „za své“, je zajímavé, škoda jen, že po emocionálním vrcholu (působivě natočená scéna útoku na americkou flotilu) snímek pokračuje ještě dalších dvacet minut, přičemž „setkání“ na hřbitově již žádanou diváckou odezvu tak zcela nenaplní. ()
Očekávaná podívaná na základě velkofilmu, se tady v mém případě neodehrála. Více než válečný, by tento film mohl býrt posuzován jako psychologický. Je to ale zase jiný náhled na 2. světovou válku a spáchat kamikadze v tomhle věku? Ten zvyk velké akčnosti u válečných velkofilmů ve mně ale je, proto mě tento "roztahaný" film s mnoha dialogy trochu zklamal. ()
Absolútne som sa strácal že kto je kto pretože mi všetky tie ázijske ksichty pripadajú rovnako. Celý film bol taký vlažný až nudný a skutočne málo vojnových scén no asi len jedna a to aj tak len takych 5 min, takže to mi chýbalo hoci tá jedna bola dobre spravená bolo to krátke. Celkovo som z filmu sklamaný, ale zase na druhú stranu keby mali možno väčší rozpočet tak by tam aj boli nejaké poriadne vojnové scény. 70% ()
" Až dnes všichni umřeme, setkáme se ve svatyní Yusukuni, pod druhou sakurou za bránou. Startujte." Chtělo by se napsat, že japonské reflexi 2.sv.v. by slušelo trochu více nadhledu a plastičnosti. Naštěstí shodou okolností spojily tv dramaturgie jednoho květnového dne dohromady tyto Nakanišiho kamikadze s českou - scénáristicky trochu jinak, ale herecky a režijně podobně schematicky topornou - Vůní vanilky, která mi pomohla srovnat měřítka. Scéna leteckého útoku si zde však realističností výsledného dojmu (přes slabší aspekty) málem říká o světlušku navíc za snahu, kterou si ovšem zpět vybírá poválečný závěr, jakkoliv poetický i snaživé smiřující, a ♫ kýčovitost dovršující titulkový pop-rock. ()
Film ukazuje poslední dny života mladých pilotů - kamikadze. Poslední pitka s přáteli, rozloučení s rodinou apod. Za války byli uctívání jako božští hrdinové a ti, kteří přežili se staly opovrhovanými. Film se snaží být emotivní, ale typické japonské toporné pózy mě moc neseděly. Válečných scén poskrovnu, ikdyž hlavní bitva - útok na spojenecké lodě nebyla špatně natočena. ()
Dalsi film na temu kamikadze, ti Japonci asi ani nevedia robit ine filmy na temu vojnoveho filmu. Tento film bol aj trosku zaujimavy, ale jeho totalna dlha stopaz minutaze mu moc nepomohla. ()
Přes dvě hodiny nízkorozpočtové nudy. ()
Tady je aspoň vidět, že to s těma sebevraždama u těch Japonců není tak jednoduchý. Člověk má tu veselou představu o tom, že Japonec nechtíc upadne, tím zostudí tisíc generací starej rod, a tak co nejrychleji najde po generace předávanou rodinnou katanu a bez jakýchkoli zbytečných úvah to skončí, aby navrátil ztracenou čest. Tady bylo aspoň vidět, že když už letěj s proti zdi pro slávu Japonska, tak se aspoň vožerou držku. Někteří se vožerou tak, že je jim druhej den blbě, a tak se nemůžou letět zabít. (Pane poručíku, Franta se ze sebevraženého náletu omlouvá, protože je mu špatně. Ale že příště určitě poletí :) ) ()
Nesouhlasím s většinou. Ten film musí každý pochopit. Měl by... Vždyť tento film je památkou pro věrné a oddané piloty Kamikaze. nejlépe to asi pochopí učenci bojových umění, kteří jsou vedeni správným mistrem. Pro někoho to je nudné, ale já si myslím, že spíše hodně nedoceněné. Film je to skvělý a já si z něj vzal více, daleko více, než ze "Zachraňte vojína Ryana" a jemu podobných.... ***** 95%!!! ()
Toto nie je typický vojnový film plný bojových scén. Film rozpráva príbeh mladých japonských pilotov cvičených pre jednotky kamikaze. Vo filme nie sú veľké bojové scény, okrem niektorých archívnych záberov z amerických lodí. Ťažisko filmu je venované posledným dňom a hodinám japonských pilotov, ktorí boli posieľaní na smrť, ich vzťah k vlastným rodinám a priateľom. Svoje posledné chvíle trávia zvyčajne v kaviarni pani Torihamy Tome, ktorú všetci nazývajú teta Tome. Tá sa im snaží spolu so svojimi dcérami spríjemniť posledné chvíle života trochu lepším posledným jedlom, za ktoré odmieta vziať peniaze od mladívok idúcich na smrť a sama predáva svoje vlastné šaty a svoj majetok, aby dokázala zohnať aspoň niečo slušnejšie na zjedenie. Píše listy a posieľa ich rodinám chlapcov, ktorí odchádzajú na smrť. To napriek tomu, že je to zakázané a nakoniec sa sama stane obeťou brutálneho útoku japonskej polície, pretože posieľala necenzorované listy rodinám mladých kamikaze. Jediní, ktorí sa jej zastanú pred policajtmi sú práve títo piloti. Jednotky kamikaze jedna za druhou odlietajú na svoj jediný a posledný let a prichádzajú stále noví, aby sa sotva vycvičení, absolútne neskúsení v boji stali obeťou amerických stíhačiek a protilietadlovej paľby. V závere filmu je zobrazený typický osud takýchto útokov kamikaze na americké lode pri ostrove Okinawa: sú zmasakrovaní americkými stíhačmi ďaleko od svojich cieľov a ten zlomok, ktorí prenikne cez stíhaciu ochranu je ďalej zmasakrovaný stovkami amerických protilietadlových diel. Ani nie jednému zo sto pilotov sa nakoniec podarí preniknúť až nad americkú loď a vrhnúť sa strmhlav na ňu. V historických záznamoch sa uvádza, že počas celej vojny sa útokov kamikaze zúčastnilo približne 6500 japonských pilotov. Celá tragédia ich osudu je zhrnutá v záverečnom komentári filmu v podaní pani Tome: "Počas vojny ich v Japonsku považovali za bohov, všetci ich obdivovali a klaňali sa im. Po vojne ich začali nazývať šialenými sebevrahmi !." Pre milovníkov histórie sú veľmi zaujímavé detailné zábery a zobrazenie japonských lietadiel Nakajima Ki-43 "Hayabusa" (americké kódové označenie Oscar), na ktorých odlietali kamikaze (v roku 1945 už značne zastaralé stíhacie lietadlá). Buď išlo o perfektne zachovalé historické stroje alebo skutočne perfektné repliky. Niekoľko zaujímavých historických údajov: prvou americkou potopenou loďou útokom kamikaze bola lietadlové loď "ST. LO" pri Filipínach 24. októbra 1944. Poslednou potopenou loďou útokom kamikaze bol americký torpédoborec "Callaghan" 29. júla 1945 pri ostrove Okinawa. Počas celej vojny kamikaze potopili 3 lietadlové lode, 14 torpédoborcov, 3 rýchle transportné lode, 12 vyloďovacích plavidiel, 1 tanker, 6 nákladných lodí, 3 minolovky, 3 veľké výsadkové lode, 1 oceánsku vlečnú loď, 2 torpédové člny a 1 stíhač ponoriek a poškodili 368 ďalších plavidiel. Ďalšia zaujímavosť: na fotografii, ktorá je zobrazená pri záverečných titulkoch, je na fotografi zhotovenej 26. mája 1945 na leteckej základni Bansei na ostrove Kagoshima 5 mladých kamikaze z 72. špeciálnej útočnej perute, na ktorej je zobrazený s malým psíkom na rukách desiatnik Yukio Araki, ktorý zahynul pri sebevražebnom útoku neďaleko Okinawy nasledujúci deň. Mal len 17 rokov !!! () (menej) (viac)