Réžia:
Martin ŠulíkKamera:
Martin ŠtrbaHudba:
Vladimír GodárHrajú:
Marián Labuda st., Roman Luknár, Zuzana Šulajová, Jana Švandová, Katarína Hrobárová-Vrzalová, Dušan Trančík, Ján Melkovič, Stanislav Štepka (viac)Obsahy(1)
Na tridsiatnika Jakuba (Roman Luknár) sa začne valiť jeden problém za druhým. Nevie vyriešiť svoj vzťah s vydatou Terezou, práca ho neuspokojuje, nerozumie si s otcom (Marián Labuda), s ktorým žije v spoločnom byte. Jakub sa rozhodne zmeniť svoj život a odchádza na pár dní do opusteného domu starého otca na vidieku. Pomocou zápiskou starého otca znovu objavuje jednoduché veci, na ktoré už dávno zabudol. Učí sa kosiť trávu, orezávať stromy, piecť chleba. Spozná záhadnú Helenu, ktorá zmení jeho život... (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (183)
Asi za nejpříhodnější bych považoval načnout své povídání citací z časopisu Cinema (číslo 9/96). "Zahrada je dobré místo, když potřebujete něco udělat se svým životem, plným zásadních i nepostižitelných problémů, které splývají tak jako stíny košatých jabloní v dozrávajícím sadu. Je v ní laskavost odpoledního slunce i palčivost vosích hnízd a nových příslibů, vzešlých z tlejícího vlhka a chladnoucího podzimního popela." __ Zhruba takový pocit mám z filmu také, přičemž toto konkrétní dílo je praktickým dokladem, že důležitou věcí při jakékoli projekci je něco, co většina recenzentů ani nezpozoruje – vhodné vnitřní rozpoložení. Když jsem Záhradu viděl poprvé, měl jsem v hlavě „plno“ a na duši nepříjemný pocit. A za tohoto stavu jsem se v postupně zobrazovaných situacích snažil hledat nějaký smysl či skrytý význam. Výsledek? Filmový zážitek veskrze průměrný. V dalších dnech se mi však film rozkládal v hlavě a došlo mi, že to, co nabízí, má mnoho společného s mojí subjektivní realitou. A vydal jsem do tohoto fikčního světa znovu. Kdybych měl popsat celkovou atmosféru Záhrady, napadají mě přívlastky jako „inspirativní“ (co se například vztahu k přírodě týče) či „uklidňující“ (veškerá působnost Heleny, od jejího vstupu na scénu až po éterický konec). __ Zdejší fikční svět filmu, konkrétně zmíněný prostor zahrady, okolo které se vše točí, je jakýmsi ideálním stavem, který by chtěl žít asi každý. Zároveň se ale domnívám, že snímek se velmi trefně opírá do nejčastějších psychologických problémů, které naopak mají své místo v každé době, a tak i když je snímek přes dvacet let starý, jde z něho pocit, jako kdyby vyprávěl o tom, co se stalo minulý týden. Vnímám to takto osobně i z toho důvodu, jelikož jsem měl tu možnost hledat a také i poznat, že takovou Zahradu lze najít doopravdy, a že to kupříkladu může být „jenom“ obyčejná zahrada. (Zkrácená verze textu, psaného roku 2014 pro studijní účely.) 80% ()
Nejlepší slovenský film a můj dlouholetý oblíbenec ()
Velke prekvapenie v dobrom. Miestami mi vadilo to vsuvanie tych dejstiev v Radosinskom nereci.. ()
Dva světy... ()
Skvela Jana Svandova, jeji kreace vcetne dialogu me dodnes rajcuje! ()
Prvně jsem viděl někdy před nástupem na FAMU nebo krátce po a děsně jsem se těšil, že už někdy brzo budu dělat na něčem podobně naplněném něhou, poezií, magií, vtipem, vnitřním klidem, nadhledem, životem. Bohužel se takové filmy v našich končinách nějak přestaly točit. — Teď po letech radost, že to kouzlo nevyvanulo, že ta rafinovaně podehrávaná prostota pořád účinkuje – tu zprostředkování opilosti hlavního hrdiny malinko vypíchnutým ptačím zpěvem, tam nasměrování významu scény jedním nenápadným pohledem postavy mimo záběr, onde oživlá biela husenica ze sna, kterou divák může a nemusí uvidět – spousta drobností, které se člověku nevnucují, jen tak tiše zapadají na svá místa ve skládačce-básničce o znovuobjevených kořenech a opravdovém lidském spolubytí, spoluúdivu, pokoře a naslouchání. Malinkou šmouhou na kráse jsou pro mě s odstupem hudební motivy, sice kouzelné, leč vracejí se trochu příliš často a příliš doslovně. Nicméně to je šmouha opravdu drobná a bohatě vyvážená tím ostatním. — A abych nezapomněl, jelikož se mnou na Záhradu koukala naše šestnáctiletá a druhý den už ji měla v desítce oblíbených, troufal bych si tvrdit, že ten biják hned tak nezestárne. ()
(92/2023) / Myslím, že pred dákymi rokmi by som ťažšie tieto slovenské haluze vstrebával, ake tak už niečo mám zo slovenských filmov napozerané. Neskutočne pekný filmu. Obrazovo, kopa, kopa myšlienok, nápadov a stále to pekne drží pokope. Luknár, Labuda top. Film je klasický slovenský, málo príbehu, veľa metafor. Už si to ale viem vcelku užiť. Myslím, že Záhrada je naozaj jeden z tých našich najzaujímavejších filmov 90tych rokov. (8/10) ()
Šulín boduje. ()
Krásny ústredný hudobný motív, krásna Zuzana Šulajová a aj toho humoru tam kúštiček je: „Keby ste ju poznali pred pár rokmi, aká to bola žena, svätá prostota a čistota ducha a ja somár sprostý som ju naučil čítať, odvtedy sa s ňou nedá vydržať“.Veru ak je dobrý rok, tak sa aj v našich záhradách vie urodiť kvalitný film. ()
Najlepší slovenský film po osamostatnení... po ňom nastalo v slovenskej kinematografii nebývalé ticho, ktoré sa nikomu zatiaľ nepodarilo prerušiť. :o( ()
Veľmi slušný filmík, krásna haluz, jeden z naj. filmíkov od Šulíka... ()
Překrásné! Ohromující! Briliantní! Snímek, který mě okouzlil o to víc, že má očekávání byla téměř nulová (film, o němž jsem v životě neslyšela a zrovna ho, když už nic jiného, dávají v televizi; komedie o "třicátníkovi Jakubovi, na kterého se začne valit jeden problém za druhým"). A pak jsem se nestačila divit. Nerada z toho množství vyzdvihuji jediný okamžik, ale ve scéně s mraveništěm jsem již byla lapena. Z nulových očekávání se vyklubal nezapomenutelný zážitek, který se okamžitě usídlil v mé top desítce. Som strom. ()
Tím "poetický" film se zřejmě míní "živočišný" film. ()
Film na mňa priveľmi poetický. Dej sa nedá identifikovať, postavy prichádzajú a hneď nenávratne odchádzajú. Každá si niečo zaujímavé povie, určite to má niečo symbolizovať, ale málokedy som dokázal vyriešiť, čo to má byť. Možno ľudské vlastnosti, možno niečo ešte hlbšie... No, asi som mal príliš málo času na zamyslenie počas filmu a po ňom, možno som sa príliš sústreďoval na Pannu Zázračnicu alebo neviem, kde som urobil chybu. –––– Bola to svätá prostota. A ja, somár sprostý, som ju naučil čítať. Odvtedy sa s ňou nedá vydržať. –––– Konečne je všetko, ako má byť. ()
"Valašská škola mravů stodola" od Hugolína Gavloviča dnešnej doby. Nepotreboval som konkretizovať vzťahy a uvádzať realite striktnú príbehovú rovinu. Stačilo mi presne to, čo som tam videl. Učiteľ žijúci v meste u otca krajčíra , ktorý vedie bežný trpký život mešťana. V snahe osamostatniť sa na otcov podnet odcestoval na odľahlú chalupu z roku 1921 po svojom dedovi. Odtiaľ som sa všetkému už iba usmieval. Nepriame prinútenie človeka k vrelej a búrlivej existencii bez vplyvov vonkajšieho sveta mimo odľahlej usadlosti. V krásnom evinom rúchu prírody a plynulosti okolností. Naučiť sa "žiť" po slovensky. Do deja navyše vstupovali perfektné vedľajšie postavy formujúce jeho zmýšľanie. Krásny poetický film. ()
Pokojný poetický snímok, ktorý človeka ukľudní a zrelaxuje ako prechádzka v krásnej prírode. Vo filme sa nič moc nerieši a vzťahový trojuholník je (našťastie) len na okraji scenáru. V záhrade je cítiť dušu a magickosť realizmu, a tak je snímok vhodný skôr pre premýšľavé romantické povahy. Hodnotenie: 75% ()
Klidný, pomalu plynoucí příběh, který vás příjemně zahřeje krásným letním počasím a pohodovou atmosférou. 50% - 3*** ()
Jestli existuje film, kde je zhuštěný můj vysněný život, pak je to tenhle. Jen jsem si ho musel pro svoje potřeby sestříhat a vyházet ty otravné úvody k jednotlivým kapitolám, kde se všechno vyzradí dopředu a film pak ztrácí všechno své jemnohmotné napětí, pro které ho mám tak rád. ()
Viděno tedy až v roce 2012, ale nepochybně je to film roku :) Labuda je zde famózní ! ()
Poetický film Martina Šulíka. Tento režisér točí niečo iné, čo sa nosí........75%. ()
Reklama