Obsahy(1)
Jaderné závody Spojených států a Sovětského svazu přivedly svět takřka na pokraj zkázy.
V srpnu roku 1945 vstoupil svět do nové, atomové éry. Ukázalo se, že moderní věda a technika nemjí takřka hranic. Osud Hirošimy a Nagasaki poznamenal svět druhé poloviny XX. století. V roce 1949 vyzkoušel SSSR atomovou pumu. Byla nastolena rovnováha, která však neměla dlouhého trvání. Rozjelo se další kolo jaderných závodů mezi bývalými spojenci z dob 2. světové války. Spojené státy se rozhodly relaizovat myšlenku jaderného fyzika Edwarda Tellera a v roce 1952 úspěšně vyzkoušely superbombu - vodíkovou pumu. Sověti, v režii všemocného Lavrentije Beriji, nasadili na závodní dráhu své nejlepší mozky - Kurčatova, Tamma a mladého Andreje Sacharova.
12. srpna 1953 bylo skóre vyrovnáno. Sovětský svaz úspěšně vyzkoušel svou vlastní vodíkovou pumu. Jaderná konfrontace nabývala zcela reálných rozměrů a v generálních štábech obou stran se s použitím atomových zbraní počítalo jako s daným faktem. Američané snížili výdaje na konvenční zbraně a vsadili na atomový arzenál. Sověti zbrojili na obou frontách. Další jaderný test podnikly USA v roce 1954. Jejich puma byla čtyřicekrát silnější než sovětská. Moskva kontrovala o rok později. Šílené závody a z dnešního pohledu nepředstavitelně nebezpečné zkoušky v ovzduší se rozjely naplno. Vodíkové pumy se staly předmětem diplomatických jednání a politického vydírání. Západní vědci a veřejnost si otevřeně přiznávali nebezpečí, které světu hrozilo. Sověti využívali nastalou situaci pro svou demagogickou propagandu v zahraničí i doma. I v SSSR se ale ozvaly hlasy rozumu - byť zatím jen neveřejně. Akademik Kurčatova a jeho tři kolegové informovali v důvěrném memorandu stranické vedení o skutečnosti, že v případě jaderného konfliktu hrozí lidstvu totální zkáza. Koncem padesátých let 20. století obě supervelmoci pochopily, že použití "superbomb" není v zájmu ani jedné z nich. Ruku na pomyslné spoušti však američtí i sovětští stratégové drželi dále. Jaderné zbraně ani na počátku 21. století ze světa nezmizely. Naopak, "klub jaderných mocností" se "úspěšně" rozrostl. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (8)
Dokonale odstrašující dokument. Skoro je mi hanba dávat něčemu tak ohavnému plné hodnocení, jenže tenhle dokument je tak působivý a hrozivě mrazivý, že nelze jinak. Spousta záběrů, jež by se daly označit za unikátní, svědectví vědců z obou stran, spravedlivá ukázka toho, že Rusové a Američané si byli rovni nejen co do technického pokroku a výzkumu, ale také co do nelidskosti a dokonalého potlačení veškerého pudu sebezáchovy a zdravého rozumu vůbec. Hrůza. ()
Hezky odvyprávěný a řadou význačných lidí (předně sám "strůjce" Edward Teller) doplněný příběh pozadí a zrodu H-bomby, vše samozřejmě klíčově spojeno se situací studené války, v závodu ve zbrojení dvou mocností. Komentátorem i spolu-autorem tu byl Richard Rhodes, přední americký historik v této oblasti (knihy The Making of the Atomic Bomb, Dark Sun a další), cením také interview se stranou sovětů. Projdeme operace Greenhouse, Cue, Castle a jiné, něco ze vztahů mezi vědci, úvah vlád a generálů, až k dnes komické všeobecné paranoie za let Eisenhowera. Nová představa války jako sebevraždy lidstva, kde je vlastně ve finále jedno, kdo první zaútočí. A potencionální armageddon byl možná tehdy opravdu nebezpečně blízko, což má pro mě stále brutálně mrazivý appeal. [běželo v rámci cyklu AMERICAN EXPERIENCE] [seznam atomic age dokumentů u mě v Deníčku] ()
tak málo stačilo k zničeniu všetkého živého na tejto planéte... šťastie, že si o tom môžme dnes pozerať dokumenty ... pekne vysvetlené prečo každá strana zbrojila viac a viac a celkom ich chápem aj ked je jasné že je to postavené v prospech yenkeeov ale nevadí ..mali sme šťastie a pri pozeraní mi behala husia koža ()
Nadstandardní výpověď o tom, co znamenala studená válka a globální soupeření dvou supervelmocí, jaký měla vliv na myšlení politických elit i řadových obyvatel obou zemí. Dostatek obrazového materiálu, osobní výpovědi vědců, kteří se na dvou stranách podíleli na vývoji těch nejničivějších zbrojních systémů. Filmový fanoušek po shlédnutí dokumentárního filmu pochopí, z jakých východisek vycházel Kubrick ve svém slavném snímku Dr. Divnoláska aneb Jak jsem se naučil nedělat si starosti a mít rád bombu. Dobrá ukázka faktu, že i v demokracii se objevují na důležitých postech zabedněnci a fanatici nejrůznějšího druhu. Celkový dojem: 90 %. ()
Galéria (12)
Fotka © Česká televize
![Historie vodíkové bomby - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/000/450/450858_3ea62c.jpg)
Reklama