Kamera:
Walter LundinHudba:
Carl DavisHrajú:
Harold Lloyd, Mildred Davis, Bill Strother, Noah Young, Fred C. Newmeyer, Mickey Daniels, Marie Mosquini, Gus Leonard, Charles Stevenson, Earl Monah (viac)Obsahy(1)
Harold Lloyd přjíždí do velkoměsta s ambicemi stát se někým, aby získal ruku svojí dívky. Stane se však pouhým prodavačem a když mu hrozí vyhazov, rozhodne se udělat obchodu nečekanou reklamu - nechá svého přítele vylézt na vrchol mrakodrapu. Protože má ale jeho přítel problémy s policií, rozhodne se první patro vylézt sám s tím, že v dalším patře se nenápadně vymění za svého přítele. Kam až bude muset Harold vylézt? (Rosana)
(viac)Recenzie (104)
Úvod filmu bol síce nenápadný, ale Harold Lloyd to postupne naozaj rozbalil a finálna scéna v ktorej zdoláva poschodie za poschodím je napínavým a najmä zábavným vrcholom filmu. Vzhľadom na to, že ide naozaj o starší kúsok, som sa bavil naozaj kráľovsky. Situačný humor nie je založený len na pádoch alebo hromadnej bitke a to je nesporné plus. Ak sa niekto bráni nemým groteskám, nech si pozrie Safety Last a možno zmení názor. 100% ()
"Tak co myslíte, mladý muži? Přeci jenom bych si vzala jen na ukázku z té první látky." - "Wie bitte???" Chudák Harold pak dostal infarkt a šel zase o dům dál. A pak už to všichni známe, pověsil se na rafičku od hodin a kapitola z dějin filmu byla zanesena pevně do základů tohoto nesmrtelného umění. Nesmrtelný mladý Američan s brýlemi a slamáčkem má to štěstí, že je esencí mládí a to je neměnné, a proto i Lloydovky zůstávají stejně atraktivní dnes jako i tehdy. Neb dívky obdarovávat a míti uplatnění v životě je stálý světa bol a je nutné za něj bojovat. Při závěrečném šplhu samozřejmě napětím ani nedýchám, nehty okousané až na kost, tak moc je to přesvědčivé. "I'll be right back - Soon as I ditch the cop." ()
Film, co přesahuje meze pouhé grotesky. Je to spíš fascinující dokument o tom, co všechno je člověk schopen udělat pro legraci. Jistě - filmu se dá vytknout, že důležitý je jen ten bravurní výkon na konci a začátek je takové natahování, aby to dohromady dalo celovečerní film. Přesto hodnotím naplno, protože to co na konci přijde už není jen tak nějaká zábava. Je to přímo jakýsi manifest grotesky. Lloyd, co visí za ručičky hodin je obraz neméně výrazný nebo vzrušující než kočárek padající z oděsského schodiště nebo ruka s nožem odhrnující závěs sprchy. Harold natáčel všechny scény tak, jak jsou vidět - bez záchrané sítě, bez falešných zadních kulis. A právě proto je to dodnes sugestivní film (viz zdejší hodnocení) o hranicích lidských možností a jejich překonávání. ()
Viděl jsem už několikrát, ovšem teprve tuhle reprízu asi největší klasiky s Ním, jsem si stoprocentně užil. Zejména díky tomu, že má fobie z výšek konečně eskalovala na maximum a já už nevyjdu ani na terasu našeho jednopodlažního domu. Zpočátku jen mile vtipná a klasicky ztřeštěná komedie se v okamžiku Lloydova vynuceného rozhodnutí ztéci budovu zvíci 12 pater mění v adrenalinovou jízdu, při níž jsem často zavíral oči a otvíral ústa v naději, že popadnu dech. Snímek starší 90 let nakopává svým precizním zpracováním zadnici mnoha současným pokusům o akční thriller. Tady není co řešit. Pět neotřesitelných hvězd. ()
Na LFŠ viděno za doprovodu skupiny Květy, takže hodnotím vlastně trochu jiné dílo, resp. výsledek snažení film. tvůrců z 20. let a brněnských hudebníků z 21. století. Ale hodnotím to jen kladně. Ten film by měl vidět asi každý, protože ta energie, kterou obsahuje, ta pozitivní síla, ta je nepřenosná a nezapomenutelná. Nejvtipnější němý film, jaký jsem viděla! ()
Galéria (32)
Fotka © Pathé Exchange
![O patro výš - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/161/459/161459078_7828e5.jpg)
Zaujímavosti (19)
- Bill Strother nebyl herec, ale artista – objevil se jen v tomto snímku při zdolávání výškové budovy. (Kulmon)
- Harold Lloyd jako první ověřoval bezpečnostní opatření pro akrobacii na hodinách svržením figuríny na žíněnku dole. Figurína se odrazila a sletěla dolů na ulici. (Kulmon)
- Harold Lloyd v roce 1919 omylem osvítil cigaretou bombu, která explodovala a utrhla mu pravý palec a ukazováček, poté byl půl roku dáván dohromady v nemocnici. Když se zotavil, vrátil se zpátky k točení filmů a začal nosit bílou rukavici, která zakrývala jeho handicap. Bylo senzací, když v tomto filmu – a pak i ve filmu Feet First (1930) – visel z římsy, hodin a oken, za užití jen osmi prstů. (Kulmon)
Reklama