VOD (1)
Obsahy(2)
Britsko-francouzský animovaný film vznikl na základě nerealizovaného scénáře francouzského herce a režiséra Jacquese Tatiho z roku 1956. Tati jej tehdy věnoval své nejstarší dceři a vypráví v něm příběh zestárlého iluzionisty, který putuje se svým uměním od vesnice k vesnici. Jednoho dne v zapadlé vísce narazí na mladou obdivovatelku, která opravdu věří tomu, že dokáže dělat zázraky. Toto setkání oběma změní život... Hlavní postavou filmu je animovaná postavička Tatiho v podobě Pana Hulota, který herce proslavil po celém světě. Režisérem snímku byl Sylvian Chomet, autor oceňovaného Tria z Belleville (2003). (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (227)
Ty hvězdy hlavně za úžasnou animaci, která dokázala vystihnout atmosféru. Na samotném příběhu je bohužel znát, že vznikal v 50. letech - je to docela tuctové melodrama. ()
Oscar 1 nominace: Nejlepší animovaný film ()
Co Med zkazil, Iluzionista napravil. Kouzelná animace, jakoby z oka vypadla herní sérii Broken Sword. Oceňuji pěknou melancholickou atmosféru, vtípky, hudební doprovod, ale především krásný a smutný příběh, který je vyprávěn beze slov. Něco málo mi tam sice chybělo, ale i tak se jednalo o jeden z nejlepších filmů festivalu. (8/10) [MFFKV 2010] ()
Tatiho neagresivní komediální styl, kdy pan Hulot často mizí kdesi v mizanscéně, byl v Iluzionistovi povýšen na hlavní téma filmu. Protagonista stojí na okraji záběru i zájmu. Dokud nenajde spřízněnou duši ve snící dívce, nikdo si ho nevšímá, je skoro neviditelný. Stejně jako jeho magie, u Tatiho vždy ukrytá kdesi za rohem a přitom všudypřítomná. Komično vzniká ze zdánlivě (vzhledem k tomu, že jde o animaci, skutečně zdánlivě) nahodilých situací – vítr rozrazí okno, spustí se déšť. Gagy neprozrazují svou promyšlenost, prostě se přihodí. Chomet před námi otevírá několik dveří naráz a dopředu nás neupozorňuje, kterými někdo vejde. Stejně jako Tati vytvoří určitou situaci, nechá ji rozvinout a doznít. Nespěchá, ačkoli průměrná délka záběru je očividně (i bez stopek v ruce) nižší než v kterémkoli z Tatiho tří mistrovských děl. Odkazuje se přitom nejen na ně (na Prázdniny například upomíná obsah kufru umývaného auta), ale také na neprávem opomíjený Trafic (záplava černých deštníků) a na cirkusový televizní film Parade. Nejvíce skrze film přesto prosvítá Můj strýček, jehož zápletku Iluzionista parafrázuje. Pouze v Hulotově závěrečném předání štafety je tentokrát více definitivnosti. Jeho přenechání prostoru mladým v sobě nese hořkost i naději. Iluzionista odchází, iluze, přinejmenším ty filmové, přetrvávají. Chomet Tatiho nemění k obrazu svému. Charakteristiku pana Hulota jako staromódního, v moderním světě poněkud rušivého elementu, který rozumí dětem a nikoli technologiím, zachovává, jenom mu nově umožňuje nahlédnout na sebe samého zvenčí (ve scéně z kina doslova). Za nejvýřečnější z této takřka němé poklony poslednímu z mistrů grotesky považuji paralelně běžící mikropříběh zasmušilého klauna, unaveného světem, který je více fascinován pohybem strojů než pohybem živých bytostí. Sám přitom, ani lidský, ani nelidský, nemá, kam by zapadnul. Věřím, že Tati to cítil podobně. 85% Zajímavé komentáře: JFL, Mouzon, ScarPoul, rainman93 ()
Ten okamžik, kdy kouzelník potká dívku, mi nepřipadl natolik nosný, aby utáhl následný děj. Což se ovšem netýká výtečné pointy. 70%. ()
45. MFF KV .. Scénář: Sylvain Chomet ()
Film s minimom dialogov, kde sa rozprava cisto obrazom a zvukom, pricom paleta emocii je siroka ako ustie Amazonky, je potesenim sledovat od zaciatku do konca takmer na jeden nadych. ()
Tomuhle kouzlu jsem nepodlehl především proto, že Iluzionista paradoxně není novým filmem Sylvaina Chometa, i když ho nezpochybnitelně natočil, ale je ,,novým" filmem Jacquese Tatiho, duchu jehož poetiky je tu vše podřízeno a z ní jedině čerpá tento určitě originální a zajímavý projekt. Je to zjevný hold a poklona velké francouzské legendě (a zřejmě i režisérovu velkému vzoru), sám jsem ale nikdy tak úplně nepodlehl kouzlu groteskní postavy pana Hulota, a možná ani proto mne úplně nepohltí jeho epigoni. Vraťte mi Chometa! Chci jeho nezaměnitelnou poetiku! Chci všechnu tu podmanivou magii a bizarní postavičky! Chci být zase okouzlován a dojímán! Přes všechnu tu nostalgii konstatuji: dosud nejslabší film Sylvaina Chometa a podobné rozčarování z inflace uměleckých hodnot, jako v případě režisérské kariéry Michela Gondryho a jeho posledního filmu...značky Gondry ani Chomet už nejsou tím, čím bývaly... ()
Krásně posmutnělé, ale Chomet to není. Chápu, že to je (a logicky i muselo být) v Tatiho duchu, ale to přeci není důvod se zcela vzdát té tolik poetické "chometovské" surrealistické bizarnosti, která génia dělá géniem. ()
Sentimentální. Ale tak unyle a kýčovitě, že je to opravdu spíš pro "nejmenší". Tati nemotorně straší i z hrobu. (2,5* dolu, má to moc procentíček) ()
Kouzelníci neexistují, pouze iluzionisté. Melancholický snímek o okouzlení obyčejnými věcmi a nevinnosti, která pominula spolu s nezkaženou dobou, představuje ohromující oživení osobitého stylu Jacquese Tatiho, podle jehož scénáře vznikl. Z jistého ohledu lze říct, že to je nejméně autorský projekt Chometa, ale současně to není úplně pravda. Chomet sice vytváří dokonalou kopii Tatiho, ale v případě animace to není plagiát, nýbrž spíš potvrzení Chometova citu pro detail a schopnosti decentním pohybem či karikaturní kresbou precizně vystihnout reálný předobraz svého výtvoru. ()
Je fakt, ze Tatiho filmy zrovna nejsou akcnaky a maj takovou zvlastni atmosferu a stejne tak Trio z Belleville nebyl zrovna typickej animak, takze jsem to asi vicemene mel cekat, ale nemuzu si pomoct, me tohle proste vcelku nudilo. Jiste, ma to takovou melancholickou naladu, sem tam se povede nejakej forek a animace pusobi netradicnim dojmem, respektive proste zmena od klasicky pocitacovy animace, jenze vysledek je ten, ze prakticky beze slov kouzelnik blouma od mestu k mestu a nabizi se rict, ze vsichni tak nak jenom cumi. Nicmene nemuzu rict, ze bych nejak umiral nudou, proste to je jen pomaly a ma to specifickou naladu, ale tech 70 minut se u toho da stravit vcelku prijemne. ()
Svým způsobem bezchybný film, protože co říká, by nemohl říkat líp, ale ač se tomu bráním, jistý pocit "sázky na jistotu" mně prostě vadí. Rozhodně ale ne nijak hodně. Velmi silné čtyři hvězdy. ()
Překrásné, magické, místy rozverné a pak hned depresivní... Animace kouzelná a epizodkový děj na úkor ucelenější liniie vůbec nevadí. Velmi působivý snímek, Sylvain Chomet opět nezklamal. Konec je zničující... 9/10 (45. MFF KV) ()
Můj strýček Iluzionista. ()
Na první pohled se Chomet oproti svému nejslavnějšímu kousku (ano, mám na mysli Trio z Belleville) zklidnil, vzdal se rozjuchané ke karikatuře směřující kresby. Zkrotil svůj tvůrčí rozlet, aby adaptoval cizí látku a natočil melancholický příběh stárnoucího baviče, který se nehodí do nové uspěchané doby, a energii, která mu zbývá, věnuje chudému děvčeti a otevře jí svět velkoměsta, před nímž sám unikl na venkov. Kabaretní kouzelník s králíkem, nezbytnými rekvizitami a zásobou osvědčených neměnných triků je ze scény nemilosrdně vytlačován hlučným rockenrollem a novou technikou, která nabízí větší zázraky než ošuntělý mistr. Nemá domov, nemá budoucnost a přítomnost vypadá stále bezvýchodněji. Zůstává jen nostalgie a vzpomínky na lepší časy. Pomalé tempo v tomto případě nevadí, protože odpovídá zvolené filmové poetice a námětu. Celkový dojem: 80 %. ()
Předně, nemám žádné zkušenosti se jmény jako jsou Chomet či Tati. K filmu jsem přistupoval s min. očekáváním, prostě jenom momentální využití nabídky čt2. Ze začátku se to tvářilo tak nějak nejistě, komedie, drama? No nakonec se z toho vyklubal pěkný, i když smutný příběh o dobrákovi, který by se rozdal, ale okolní svět mu neoplácel zrovna stejnou mincí. Závěr taky nepřinesl nic moc pozitivního, ne však, že bych něco takového čekal. Deprese, sentiment (v kladném slova smyslu), fajn hudba a atmosféra. Slabší 4*, vcelku příjemné překvapení. ()
Chomet má techniku v malíku... všechno ostatní nikoliv. ()
MFF KV 60% ()
Broken Swordovský look v celovečerním animáku. Animace ve mně vzbudila mnoho vzpomínek a celý film se tak pro mě stal nostalgickou záležitostí. Trio z Belleville jsem neviděl, a tak jsem k Iluzionistovi usedal neposkvrněn Chometovou tvorbou. Animace je roztomilá a úsměvná, příběh už tak veselý není. Ten je spíše melancholický, s občasným deštěm deprese, který se promítá do depresivních příběhů klauna s břichomluvcem... Iluzionista je vlastně spíše smutným animáčkem, který si najde cestu zejména k dospělejšímu publiku. Iluzionista splnil vekerá má očekávání - jen více podobných animáků. ()
Reklama