Réžia:
Mark RomanekScenár:
Alex GarlandKamera:
Adam KimmelHudba:
Rachel PortmanHrajú:
Carey Mulligan, Andrew Garfield, Keira Knightley, Izzy Meikle-Small, Charlie Rowe, Ella Purnell, Charlotte Rampling, Sally Hawkins, Nathalie Richard (viac)VOD (2)
Obsahy(1)
V blízké budoucnosti pracuje jednatřicetiletá Britka Kathy H. jako pečovatelka dárců orgánů. Její práce je těžká, vyčerpávající a depresivní, neboť většina lidí, s kterými v sanatoriu přijde do styku, po nějaké době umírá. Když se mezi pacienty a umírajícími začnou objevovat i její bývalí spolužáci a známí, ponoří se Kathy do nostalgických vzpomínek na své dětství, na své dva nejlepší přátele Ruth a Tommyho, ale především na své neobvyklé dospívání na záhadami opředené internátní škole Hailsham. Kathy se probírá vzpomínkami na zvláštní posedlost školou umění, na učitele štítící se svých žáků, na podivné poznámky o poslání dětí i na šok, který Kathy pocítila, když jí toto poslání bylo vyjeveno. Nyní již Kathy nemá co ztratit, neb kruh jejího života se právě uzavírá.
Dystopický román Neopouštěj mě (Never Let Me Go) z pera anglického spisovatele japonského původu Kazua Ishigura se od svého vydání v roce 2005 hřeje na výsluní přízně literárních kritiků, kteří jej odměnili nominací na prestižní Man Bookerovu cenu a příčkou v žebříčku týdeníku Time „100 nejlepších anglicky psaných románů z let 1923-2006“.
(kiddo)
Recenzie (580)
Hodně utahané, vleklé a depresivní. Donutil jsem se to dokoukat jen z respektu a obdivu ke Keiře. ()
Podmanivé obrazy, melancholická hudba, talentovaní herci... přesto se nemůžu zbavit dojmu, že film klouže jen po povrchu a skutečné hloubky se nedotýká. ()
Myslím, že tenhle film měl několik velmi silných momentů a už kvůli nim to za zhlédnutí stálo. Ta ryzí naivita "milostného" dětského trojúhelníku na začátku byla tak čistá, že to téměř přivádělo k slzám. Na podobném principu pak fungovala i druhá polovina příběhu, kde šlo prakticky o totéž, ale již z jiného pohledu - z pohledu dospělého zlomeného člověka. ()
Snímek, který hned v první půl hodině začne připomínat Bayův Ostrov, ačkoliv se jím nejspíš neinspiroval. Téma dárcovství orgánů a záměrného pěstování lidí je eticky dosti diskutovatelné, stejně jako tento film. Musím vyzdvihnout kameru, která opravdu realisticky zachytila jak výrazy a charaktery hlavních postav, tak prostředí, do kterého byl film zasazen a které skvěle dotvářelo ponurou atmosféru. Dále pak hudba od Rachel Portman na mě působila velmi silně a vkusně, a samozřejmě herecké výkony především dosud poměrně opomíjené Carey Mulligan. Takže se dá říct, že díky těmto několika aspektům Never Let Me Go zanechalo dojem, který mě ještě nějakou dobu neopustí, ačkoliv asi ne "nikdy". Co mě ale dost zklamalo je zde v komentářích několikrát zmiňovaná nevysvětlenost té totální předurčenosti dárců, nebo spíše jejich postoji k tomu, podle mě to odporuje přirozenému řádu věcí a Ostrov v tomto směru zaujal lepší a uvěřitelnější stanovisko. ()
Velmi silný příběh. ()
Mám moc ráda, když tvůrce dovede najít cestu, jak mi osvětlí něco z duše člověka tak, že to nejen vezmu na vědomí jako důležité, ale tak nějak mám pocit, že to tak nějak opravdicky chápu. To se mi u Never let me go stalo s tématem naděje. Z učebnic psychologie ji mám v sešitě vypsanou jako "základní lidskou potřebu, která se formuje zejména v prvním roce života jedince". V hospodě o tom pak vedem řeči, kdy jeden říká: "No tak lidi furt věří na náboženství, žejo, protože to je prostě normální, naději potřebuje přece každej," a zbytek stolu povýšeně pokyvuje hlavou, že to je jako jasný, že to tak ti stádní lidi asi jako mají, ale vlastně tomu nikdo z nás moc nerozumí. No a pak se kouknu na děcka, co vědí, že to mají za pár, a bez pohádky o Galerii, kde jim dají pár roků života navíc, když budou pěkně malovat, by musely asi skutečně zešílet říkám si: "Aha, tak tohle asi musí být ono." ()
Film byl vynikající, jediné co mi vadilo je to, že člověk co neměl možnost přečíst knihu musel tápat nad jednotlivými střihy. Aspoň já bych stím problém měla, kdybych knihu nečetla. Také viz malý Spoiler: v knize byla popsána scéna Kathy, jak se jí ztratí kazeta kde je i píseň never let me go. Chyběla mi scéna Kathy a Tommyho na ostrově. Hodnotím tímto pádem pouze 4* za nevyhovující střih. ()
Sejde z očí, sejde z mysli. Asi tak by se podle mě dal vystihnout tento film, ačkoliv má podle mě velmi přitažlivý a zajímavý námět. Knihu jsem nečetla, ale přesto mě láká, protože podvědomě doufám, že je v ní lépe vykreslena mrazivá netečnost okolního světa vůči svým vypěstovaným dárcům, bezmocnost a možná i touha po skutečném životě těchto lidí, jež společnost pokládá pouze za nutný materiál. A to vše této filmové adaptaci chybí, je to jen ploché vyprávěním, pod jejímž povrchem lze tušit více, avšak na hladinu "to" bohužel nevyplave ani s blížícími se závěrečnými titulky. ()
Asi jsem úplně nepochopil smysl tohohle snímku, přišlo mi to takové moc odevzdané. Respektive chápu, co tím autoři chtěli sdělit, ale mě se to nijak nedotklo. Bohužel.. ()
80 %. Vážně hodně hodně dobrý film. ()
Na pohľad pekný film, keď ho pozeráte 30 minút tak sa vám to zdá ako keby ste si ho práve zapli, no vydržať do konca dá zabrať. Čakal som až do konca na veľké finále, ale nič sa nestalo príbeh filmu rozpráva dej pomaly a ku koncu sa už dozviete čo sa vlastne stane o par minút. Niektoré scény boli úplne zbytočné. Keira Knightley a Carey Mulligan boli super oni tomu filmu dávajú celé jeho čaro ktoré som ohodnotil na 2* Žiadna romantika to pre mňa bohužiaľ nebola. ()
Všichni jsme smrtelní. Což je ten nejmenší problém... Život bez kořenů. Bez pohybu vpřed. Hra na svobodu. Usilování o lidskou důstojnost. Hledání místa na slunci. Touha k někomu patřit. Mizérie. Přesto se snažíme... ()
Dojímavé, ale snáď ani dážďovka by nedokázala s takou vyrovnanosťou prijať svoj vopred daný trpký osud s takou odhodlanosťou a vyrovnaním ako postavy vo filme. To je značne rušivé a posúva film do roviny rozprávok. ()
"Kiss me and Never Let Me Go." Carey Mulligan a Keira Knightley opäť spolu v jednom filme, to bol sľubný predpoklad. Andrew Garfield alias treťotriedna neherecká kópia Anthonyho Perkinsa bez talentu bol hrozný predpoklad. A predpoklady sa do bodky splnili. Carey Mulligan prekvapila najväčšmi a o Oscara sa mala s Natie minimálne pobiť vo forme nominácie. Týmto výkonom v mojom rebríčku preskočila pekných pár miest smerom hore. Až mám pocit, že je to tesne za TOP 10, do ktorej sa po zhliadnutí ďalších jej filmov môže pokojne dostať. Keira bola proste Keira - chodiaca perfekcia, ktorá aj keď vyzerá hrozne, vyzerá úžasne. Škoda len, že opäť dostala až trestuhodne málo priestoru. Druhým, posledným a zároveň najväčším nedostatkom filmu je Andrew Garfield. Nenachádzam žiadne slová na popísanie toho, čo predvádzal, len: "Oh Bože, prečo?" a "Je toto vôbec možné?". Miestami som mal pocit, že aj ten rozprávkový Garfield by to zahral lepšie, s lepším výrazom a emóciami. Jediné pozitívum jeho "hereckého výkonu" je, že pacienti jeho druhu nám, obyčajným nehereckým introvertom, enormne zvyšujú nádej stať sa hercami. Už len kúsok chýbal, aby sa do deja zapojili aj moje slzné žľazy, no práve vďaka Garfieldovi ani jedno oko nezostalo vlhké. Stala sa mi tá najhoršia vec - dobrá réžia, scenár, skvelá hudba, úžasná atmosféra, perfektné chúdence Carey a Keira, ktoré sa mohli aj roztrhnúť, keď to celé pokazil tento.... pán. Samotný film, nevšímajúc si Garfieldove kreácie, bol skutočne dobrý, vážne vážny s neobyčajnou atmosférou. "Šokovala" najmä tá oddanosť, nulový náznak vzbury, chladné považovanie nenormálneho za normálne, zobrazenie mrazivej rutiny v štýle "takto to jednoducho v živote chodí", po každom odmietnutí jednoduché a smutné "okey", žiadny boj o život,... to je asi hlavný faktor, prečo sa knižná predloha okamžite dostala na zoznam "Knihy, ktoré chcem prečítať." Po prečítaní určite vzhliadnem ešte raz, poučený o viacerých výborných segmentov, ktoré budem väčšmi vychutnávať a o jednom hroznom, ktorý budem nevyhnutne znášať. 85% ()
Hrozně rád bych k tomuto filmu napsal komentář ale nějak mě nenapadá co napsat. Kdybych se pokusil o shrnutí mých pocitů tak je to především smutek, ano z tohoto filmu deprese přímo čiší. Další věc na kterou bych chtěl v mém komentáři reagovat jsou komentáře ostatních uživatelů k tomuto filmu, co film více či méně zatracují z důvodu, že se do filmu nedokázali vžít kvůli naproté až "nelidské" odevzdanosti hlavních postav se svým osudem. V tom osobně velký problém nevidím je to dle Japonské předlohy a jak je známo japonci mají mentalitu hozenou jinam než evropané. (Stačí připomenou samurajskou tradici, letce kamikaze ... oni prostě myslí jinak a obzvláště pokud jsou k nečemu celý život vychovávani tak to prostě splní, ať to má pro ně sebevíce fatalní důsledky). ()
Tak tohle drama mě příliš neoslovilo. Nechytlo mě za srdce a i pocity byly po shlédnutí takové smíšené. Nedokázal jsem se vcítit do děje, ani jsem se vlastně nesnažil ho příliš pochopit. Jednoduše proto, protože už samotná podstata takového života, jen abych mohl darovat orgány, je natolik přehnaná, že nemá smysl nad tím více dumat. A proč byl děj zasazen do doby 20.století mi hlava už vůbec nebere. Navíc, že by se vůbec nikdo nesnažil se zachránit a radši dobrovolně lehne pod nůž? Nad tímhle se asi vážně nesmí uvažovat, no ale koho to nenapadne, že jo? Divný film, divný komentář... 40% ()
melancholický, meditativní ..empatický až v první řadě (!) nebudu přísný na pár drobných výtek, nejasností a otazníků ..snad mi do těch mraků knížka vnese víc světla ()
Pro mě naprosto překonalo nablískaně akční holywoodský Ostrov. Tendle film mě semlel a z té všudypřítomné bezmoci a odevzdanosti osudu mi bylo špatně ještě druhý den. Reřijně i herecky moc dobře zvládnuté. ()
Ultimátní tortura. Nejde dokoukat. Opruzácky nudné vyprávění ničeho. Opruzácké dialogy o hovně. Výpovědní hodnota filmu: výkřik do zdi. Odpadem nehodnotím jenom proto, že je mi té pičoviny v podstatě líto, páč se jedná o oficiální propadák. ()
Jako náhled do hrozivého scénáře vypěstovaných lidských životů pro orgány na odrůstající populaci je to funkční a co se navozeného pocitu zmaru a neukotvení týče neskutečně působivé. Bavilo mě to nezávislé pojetí, kdy můžou tvůrci bez ostychu servírovat konstantní depresi bez jediného záchvěvu naděje divákovi, kterému by snad reálně uvěřil. Postrádal jsem ale trochu větší úvahu. A to buď celkově o tom, proč se to děje - pohled zvenčí -, nebo u hlavních postav, do nichž mimo aktuálních emocí vlastně nebylo moc vidět. Pohled zvenčí se dá jasně omluvit tím, že se film zaměřuje čistě na prožívání z hlediska dárců. Ale hlubší reflexe u ústředního trojlístku mi tam zatraceně chyběla, chvílemi se o ni pokoušela jen postava Ruth. Pak je pro mě výsledek trochu nejednoznačný. Nicméně, jen tak mezi řečí, Carey Mulligan je jistota, ale jestli Andrew Garfield umí takhle dobře hrát, těším se na Silence ještě o něco víc. ()
Reklama