Scenár:
Hiroši ÓnogiHudba:
Akira SendžuHrajú:
Rie Kugimija, Romi Paku, Iemasa Kajumi, Šin'ičiró Miki, Unšó Išizuka, Daisuke Namikawa, Fumiko Orikasa, Kazuja Nakai, Kendži Nodžima, Kóiči Jamadera (viac)Epizódy(64)
-
Slib za 520 cenzů (E31)
-
Vůdcův syn (E32)
-
Severní zeď Briggsu (E33)
-
Ledová královna (E34)
-
Tvar této země (E35)
-
Rodinný portrét (E36)
-
První homunkulus (E37)
-
Střetnutí v Baschoolu (E38)
-
Vzdušné zámky (E39)
-
Homunkulus (E40)
-
Peklo (E41)
-
Známky protiútoku (E42)
-
Kousnutí mravence (E43)
-
Úplné zotavení (E44)
-
Přislíbený den (E45)
-
Plíživý stín (E46)
-
Posel temnoty (E47)
-
Slib daný v podzemí (E48)
-
Rodičovská láska (E49)
-
Pozdvižení v Centralu (E50)
-
Nesmrtelná armáda (E51)
-
Spojené síly (E52)
-
Plameny pomsty (E53)
-
Za zuřivými plameny (E54)
-
Život dospělých (E55)
-
Vůdcův návrat (E56)
-
Věčný odpočinek (E57)
-
Lidské oběti (E58)
-
Ztracené světlo (E59)
-
Oko nebes, Brána země (E60)
Obsahy(2)
Poté, co bratři Edward a Alfonse utrpí fyzická zranění, bojují proti zlu, aby se pokusili získat zpět svá těla. (Netflix)
Recenzie (138)
Nedívejte se na seriál z roku 2003, podívejte se na tohle, pokud se mezi nimi rozhodujete! (tím nechci říct, že by FMA z 2003 bylo špatné dílko, to v žádném případě, vždyť si také zasloužilo 5*). Ti, kteří tomuhle srážejí body jen za to, že tvrdí, že bylo pro ně děsně nudné se znovu dívat na to samé, co už viděli v předchozím, jsou pro mě ignoranti. Tohle běží celé podle mangy (tedy až na první úvodní díl), a jelikož i předchozí FMA jel chvíli podle mangy, tak je přeci jasné, že tam budou stejné věci. Tak, to jsem si jen musela trochu ulevit pálící žáze... :-) K tomuhle anime se mi moc těžko píše nějaký soudný komentář, protože jsem si ho zamilovala od hlavy až k 64. dílu. Openingy, endingy - dokonalé. Postavy, jejich charaktery, děj, animace, boje, láska, slzy, tragično i komično, to všechno tu miluji. FMB je pro mě prostě srdcová záležitost. Nikdy nezapomenu, že u některých dílů jsem měla husí kůži. Kdybych měla někomu doporučit jeho první anime, tak to bude určitě tohle. Protože pro mě je to jedno z nejlepších, co může anime scéna nabídnout. ^^ ()
Jedno je vším a vše je jedním. Když skončil původní Alchymista velkolepým závěrečným filmem a vykličkoval tak ze změn proti literární předloze, stal se celý seriál pro mě nezapomenutelnou fantasy jízdou a jedním z nejlepších anime, co jsem kdy viděl. Všechno se zdálo uzavřené, prožít si celý příběh znovu s jiným koncem a pár novými postavami se mi zdálo nepotřebné. Jenže první díl Brotherhood mi nakonec v přehrávači skončil a hned za ním další. A další. A nebylo návratu. Nový pohled na bratry Elricovy, homunculy, Centrál nebo vůbec celý Amestris je totiž velkolepější a hlavně komplexnější. Otec a celá zápletka s přislíbeným dnem je přesně to, co původnímu seriálu jako jedna z mála věci chybělo. A když jsem tak hltal závěrečnou desítku epizod a každý, i ten nejmenší zvrat mě dostal s otevřenou pusou přesně tam, kam mě tvůrci dostat chtěli, došlo mi, že právě tohle je anime, na které jsem celou tu dobu čekal. Epická fantasy, upřímná vyznání, dechberoucí akce a strhující soundtrack. Neexistuje nálada, ve které bych neměl chuť si pustit alespoň jednu epizodu. Anime no. 1 ()
Oba Alchymisté, starý i nový pro mě představují naprostý vrchol žánru šónen. Komplexní příběh, hrdinské i zlotřilé a především velevýrazně stylizované postavy, megalomanské cíle, destruktivní bitky, strhující akce, promyšlený svět, strašlivá moc záporáků, šikovnost a um (a ta moc nakonec taky) klaďasů - půl toho, co tvoří anime pro kluky, půl toho, co dělá lákavým fantasy. Každá postava ze zástupu, jež se na diváka valí, má v ději své místo, posouvá jej, přispívá... Prostředí je pestré: idylický venkov, velkoměsto Central, pouštní ruiny starověkého Xerxesu, hraniční pevnost v ledových horách, železniční tratě protkávající zemi - a střídá se nejenom pro pocit pestrosti, ale ono střídání má svou železnou logiku určenou děním. Výše popsané je jasná pětihvězdičková záležitost. Méně radostné je sledovat uspěchaných prvních 13 dílů, jež rekapitulují dění z původního seriálu, než se stihl odklonit od mangy. Chápu, že jde o kompromis mezi: "Říci, vše co je potřebné pro chápání dalšího dění," a: "Nenudit ty, kteří viděli starší verzi," leč obávám se, že dopad mnohých scén na "nového" diváka bude mnohem menší než mohl být, když se ty hrůzy dějí sotva předvedeným postavám. I když, možná je to lepší, neboť pak by asi Al a jeho kolegové více komentovali svá vnitřní hnutí a plačtivě či zdrceně vysvětlovali, komu všemu to za co vděčí, koho nechtějí rozplakat, koho třeba ochránit, co je strašné a co je to ta bratrská láska. Ba, typickou slabou stránkou šónen anime je pro mě vnitřní život postav, který bývá zobrazen často dosti ploše. Moc se s tím nemořit, zřetelně (až příliš) načrtnout motivace k činům a hurá na ty činy - takové jako by bylo heslo - Nový alchymista není výjimkou. Snad i ten starý tím trpěl, leč tenkrát jsem ještě nebyl na tuhle vlastnost tak alergický, vždyť to byl málem můj první zástupce šónenu... Silné ****. ()
Národy se s fašistickou minulostí vyrovnávají různě. Němci strávili padesát let omlouváním se. Japonci začali o fašizmu točit cool seriály se spoustou barev, explozí a soubojů. Baví mě ty okázalé alegorie, baví měl, že něco určené primárně teenagerům může být tak chytré. To je humbuku kolem quality TV - v Japonsku mají komplexní, románové seriály už X let. ()
Pro tohle anime bych napsal jedno slovo – žeroucí. Proč? Protože to prostě žerete... a zase žerete. Vidíte jeden díl a chcete víc, chcete další díl. Po výtečném původním anime přichází ještě vypečenější pokračování, při kterém se prostě musíte usvědčit v tom, že děj podle mangy je zkrátka něco jedinečnýho, že nějaký fillery, byť sebevíc dobré, vám nenahradí ten jedinečný pocit, když vidíte konečně něco podle původní předlohy. Má to kouzlo, má to švih, má to atmosféru hutnou jako prase, stále vás to nutí pouštět si další díly, protože tajemství a zrádné plány homunculů vám v noci nedají spát... teda, aspoň mě. Úplně jsem žhnul napětím, jak to bude dál. Připočtěte k tomu ještě sympatické a perfektně vykreslené postavy, povedenou hudbu, úžasně promyšlený svět Amestrisu a děj v něm se odehrávající (a nejen v něm) a máte z toho jedno z nejpovedenějších anime, kdy si při posledním díle jen povzdychnete a řeknete si: ach, těch 64 dílů je fakt zatraceně málo... ()
FMA z 2003 byl super, neváhal jsem a ihned jsem se vrhl na FMA 2009. Seriál mě naprosto nadchnul, pohltil a dostal. Je vůbec možné stvořit něco tak geniálního? Od příběhu, přes postavy, scenérie až po zvraty, rozhodnutí, odhalení, úvahy a vyvrcholení se jedná o neskutečnou jízdu, kdy mě každý díl hnal neskutečně kupředu. Hnací síla byla o trošilinku slabší než u Berserka. Nemám víc co dodat, naprostá symfonie :) ()
Najskôr sa mi to moc páčilo neskôr ma to strašne začalo nudiť to asi kvôli tomu, že to má veľa častí. ()
Tak jsem se jako zarytý odpůrce anime dostal po Death Notu na doporučení k tomuto seriálu. Ze začátku chvíli trvá, než se člověk v celém světě zorientuje. Je toho vážně hodně na pobrání, ať už jde o historii nebo postavy. Příběh nás zavede do fiktivní země na začátku 19. století, kde panují zvláštní pravidla. Kromě jistého pokroku v technologii se tu nachází lidé, kteří umí ovládat tzv. alchymii. Pochopit, o čem vlastně alchymie je trvá pár dílů. Sledujeme dva mladé chlapce, kteří alchymii ovládají. Nepodařený experiment v mládí je ovšem zmrzačil. To jim ale nebrání tuto úlohu vykonávat. Časem se objevují další postavy a my všemu postupně začínáme přicházet na kloub. Celá země je totiž v ohrožení a mnoha lidem hrozí nebezpečí. Ti nejlepší a nejsilnější se tedy musí spojit, aby proti onomu zlu bojovali. Během děje dojde k mnoha zvratům a postavy občas vymění své strany. Dost se mi líbila samotná alchymie a akce s ní spojená. To samé mohu říct o dobře napsaných postavách a věrohodných emocích. Určitě bych tento seriál všem doporučil, které tyto věci aspoň trochu lákají. "Plukovníku, nemáte oheň? Vlastně nejspíš ne. Co si myslíte, že jsem, mokrá sirka?!" :D ()
Někdy jsem se sem musel dostat. Někdy. Upřímně, čekal jsem to později, protože jsem si tak nějak na pamět dával, že jestli někdy skončím s anime, tak FMA:B by asi bylo velkolepé zakončení této drobné závislosti. Věci se měly jinak, Netlflix se ke mně dostal nejspíš k jako poslednímu člověku na téhle planetě a z obsahu anime čněl Alchemista. Domněnka, že mi to bude trvat tak rok vzala za své velmi záhy a sjel jsem ho nekompromisně za měsíc. Charakteristické adjektivum je určitě "epické". Rozmanitý svět, velkolepé cíle, neustálé probírání filosofie otázky života a smrti, animačně skvěle podpořené lité řežby a i toho řevu tam bylo víc než dosti. Narozdíl od těch ne tak dokonalých žánrových přibuzných zde ale máme i plejádu důstojných postav, hutnou a celistvou příběhovou linku, která neustále eskaluje (vyjma mírného dropu kolem 25. dílu k nadechnutí), štěstí střídá smutek a vše je pocitově blízké, pochopitelné, uchopitelné. Líbí se mi ten mix aspektů a vlastností, které malé děti zbožňují na shounenech (viz. postava Edwarda hlavně), ale i umně zakomponované palčivě dospělácké otázky o moci, nesmrtelnosti a jiných lidských hodnotách. A i nakonec já, onen zapšklej nepřítel tohoto žánru, jsem nemohl, než uznat kvalitu tohoto díla. Několik postav mě nutilo si pouštět díl za dílem (Greed, Gen. Armstrong a hlavně rezolutní Roy Mustang) a finále je jeden velký, nevyhnutelně napínavý BANG! Proč ne tedy 5*? Protože ke konci mi přišlo, že se scénář až moc snažil některé postavy falešně a nedostatečně skrytě uchránit a kvůli tomu ovlivňoval jiné, aby se chovaly jinak, než se celou dobu projevovaly. Edward byl vcelku ok, ale Al? Ten mě někdy fakt točil a vtípky byly přeci jen až moc mířené na mladší :-) Nic to nemění na tom, že tohle byla velká jízda a snadno mě to přesvědčilo, že toto anime je králem minimálně ve svém žánru. Silné 4*. ()
Nemyslel som si, že ma ešte niekedy nejaký príbeh tak bezprostredne a naplno prenesie do iného sveta. Stalo sa! (...a hlbšiu poklonu sa tu zbytočne budem snažiť vystrúhať) ()
Nový Hagane no renkinjutsushi není lepší než ten starý, ale také není horší. Je prostě jiný. Oba dva mají své kouzlo. Rozhodně bych budoucím divákům doporučil, ať se podívají na oba. Tady mi vadily první shrnující díly, které byly příliš uspěchané. Chápu, že to chtěli shrnout a rychle odbýt, jenže mohli si dát více záležet, protože to udělali příliš nemastným a neslaným způsobem. Následující děj je stejně chytlavý jako starší a nemám mu co vytknout, krom toho úplně zbytečného opakovacího dílu, a přidal bych jeden díl, který by ukázal osudy postav lépe, než fotky na nástěnce během záverečných titulků. ()
Na anime neujíždím ale toto se opravdu povedlo. Skvělý příběh, hudba a postavy. ()
Úžasné! Famózní! Dechberoucí! Neuvěřitelné! Prostě si nemůžu pomoct, říkejte si, co chcete, ale tohle je tak dokonalý seriál, který mě zcela pohltil - těch pět dní, co jsem sjížděla všech 64 naprosto fantastických epizod, jsem nemyslela skoro na nic jiného, a věřte, že na Ocelového alchymistu hned tak nezapomenu, ne, něco mí říká, že se mi o tom ještě bude zdát. Bratři Elricovi a spol. si navždy získali čestné místo v mé seriálové topce... Přestože jsem i "původnímu" (=prvnímu) Fullmetal Alchemist (FMA) z roku 2003 napálila bez váhání pět hvězdiček (a nehodlám to měnit, to by nebylo fér), tohle je tak nejméně na deset... tohle je sakra silný kafe! Už epizody, ve kterých jsou stejné věci jako v původním FMA, se mi líbily o něco víc, hlavně proto, že jdou krásně podle mangy, kterou mám rozečtenou (tím tempem, jakým jednotlivé svazky v nakladatelství Crew vydávají, si poslední díl přečtu tak za deset let...), byť musím přiznat, že některé věci navíc z původního FMA mi zde i chyběly. Rozhodně stojí za to se na to samé podívat znova, takže jestli pořád nevíte, jestli jo, nebo ne, tak koukejte začít! Navíc ta opakovaná část (již s drobnými odchylkami od prvního FMA) netrvá tak dlouho jako v "původním" seriálu, děj dvaceti pěti epizod je zde zhuštěn zhruba do deseti, pak už je to jiné, pak se jede už podle mangy. A je to o hodně lepší než v "původním" seriálu, daleko propracovanější ve všech směrech: Animace je ještě hezčí, radost pohledět, hudba ještě dynamičtější a drásavější, a to tak, že se těšíte, až zase zazní ten a ten motiv nebo skladba. Mimo jiné skvěle doplňuje jak klidnější scény tak i fantastickou promyšlenou akci - takhle nápaditou akci v animovanám seriálu (neohlížím se jen za anime) jsem viděla jen v několika málo případech: je rychlá, přehledná, strhující. Co do příběhové stránky, každá druhá epizoda je díky nastavenému tempu a všem zvratům neskutečný napínák, který diváka nutí sledovat další a další díly, je prakticky nemožné sledovaní odložit na delší dobu. Finále je naprostá fantazie a splnění snu, o kterém jsem ani nevěděla, že jsem ho měla. Dostalo mě daleko víc než závěr původního seriálu včetně filmu, a to se mi film líbil hodně. Velmi mě potěšilo rozšíření mytologie fiktivního světa (především země Amestris), který se pro mě již po "původním" FMA stal kultem tak jako kdysi např. Grid z druhého Trona (a seriálu Tron: Povstání) nebo svět čtyř národů ze seriálu Avatar: Legenda o Aangovi. Tak jako mytologie, rozšířil se i počet postav - nejen, že je jich o dost víc, ale jsou i zajímavější, sympatičtější, každý si díky pestrému výběru charakterů najde svého oblíbence. Já jich mám hned několik: kromě Eda (i když je celkem arogantní a zbrklý, tak má velký srdce) a Ala, jsem podlehla kouzlu plukovníka Roye Mustanga (ten chlap je fakt borec) a podplukovníka, později brigádního generála Maese Hughse (SPOILER: dobrovolně se přiznám, že jsem u jeho smrti a pohřbu brečela i na podruhé - za mě jedna z nejdojemnějších scén v historii, a pak i potřetí u mangy - Konec SPOILERU), a neskutečně se bavila u výstupů majora Alexe Louise Armstronga. Hodně jsem si oblíbila i jeho sestru Olivier Miru. A vůbec prožívala všechno s Winry, Rizou Hawkeye (tak jako Olivier ji obdivuju), May Chang, Mariou Ross, Hohenheimem, Izumi (asi nejvíc "cool" učitelka vůbec), Jeanem Havocem, Lingem a mnoha, mnoha dalšími, včetně záporáků. Mimochodem už v původním FMA mě zaujal ten nápad pojmenovat homunculy podle sedmi smrtelných hříchů - a když už jsem u homunculů, jejich vznik a hlavně osudy mi přijdou lepší než v původním seriálu (ale i v něm jsou dobře vymyšlené). Zejména "osudy" Lust nebo Envyho patří k nejlepším částem seriálu. Ještě přiznám, že jsem ke konci přeskakovala openingy a endingy, protože jsem chtěla honem vidět, co se bude dít dál. Ale špatné nejsou, tuším že tak čtvrté nebo páté se mi hodně líbily. Jo a dětem to raději nepouštějte, nejenže se jedná o hodně krvavý seriál, ale vůbec všechny ty úvahy a rozhodnutí, před které jsou všichni hrdinové postaveni... Nevím, co ještě dodat, poznámky z bloku jsem již vyčerpala. 10/10 () (menej) (viac)
"Původní" Hagane no renkinjutsushi z roku 2003 je překonán. Líbilo se mi sice jeho finále a potom propojení s filmem, který měl zajímavý konec, ale tenhle vskutku původní anime seriál svého bratříčka překonává o sto šest. A není to jen tím, že kopíruje mangu, kdepak. I když i tohle má svoje místo v zástupu faktorů, proč je FMA:B mnohem lepší, než byl FMA. On totiž příběh má neskutečné grády, ale důležitější pro něj je, že má logiku, všechno ve scénáři má logiku, pouštní ruiny města Xerxes, jejich historie; pohraniční pevnost na severu; vzpoura kdysi dávno na východě; tunely propojující celou zemi, která je tak nějak divně dokulata... Spousta postav v příběhu vůbec neškodí, protože každá moje svoje pevné místo, kde musí stát a kde případně musí umřít; a tak se divák neztrácí, ačkoliv v jednom díle najednou třeba sleduje čtyři různé lokace s osmi různými postavami. Ed, Al, jejich táta, Izumi, Mustang, Hawk Eye, sourozenci Armstrongové, ti všichni a mnoho dalších navíc mají svoje role pevně napsány a logicky pokryty. Kvantum záporáků potom jen doplňuje silnou skvadru charakterů, Father, všichni homunculi, jejichž smrti povětšinou bývají velkým filozofickým milníkem děje; ale zároveň i negativní lidské postavy, které nakonec chcípnou ošklivou smrtí. Závěrečné epizody totiž nenechají nikoho na pochybách, že tady najednou mohlo zemřít nejvyšší číslo lidí v jakémkoliv televizním nebo filmovém projektu, hazarduje se zde s osudem celé padesátimilionové země a do poslední chvíle díky dějovým i lokálním a občasným zvratům není jasno, jestli zvítězí dobro nad zlem. Osud pak takového zla je další filozofickou otázkou, kterou FMA v klidu vyřeší jedním dialogem. Fullmetal Alchemist: Brotherhood ovšem nestaví jen na silném příběhu, jeho síla tkví totiž i v (sice místy ploše vykreslených) charakterech a jejich psychologizaci. A dál a silněji než FMA pracuje s otázkou bratrské lásky a důvěry, lásky k rodičům, lásky k dobru, vlastní pýše, ctnostech, a tak dál a tak dál. Fullmetal Alchemist: Brotherhood není primárně určen pro malé děti a ani bych to nedal do ruky dospívajícím capartům. Dal bych jej před oči lidí, kteří mají po pubertě a jejich charakter se nějak formuje, díky čemuž mohou sympatizovat tu s Mustangem, tu s bratry Elricovými, tu s Winry s božským tělem (!!!), tu Armstrongovi nebo dokonce Van Hohenheimovi. A nakonec i takový Envy nebo Greed dojde politováníhodného konce. Monumentální pětice hvězd je zaručena, a nikdo, kdo viděl byť jedno anime nebo četl jednu mangu, by neměl dávat méně. Stěžování si na úvod je kravina, neboť od prvního do posledního dílu má seriál takové tempo, že dvacet minut jedné epizody vám přijde najednou pryč a pak se podíváte a zjistíte, že jsou čtyři ráno a vy musíte vstávat na ranní přednášky / do školy / do práce. Ee. Dávejte jen pětky. Fullmetal Alchemist: Brotherhood si nic jinýho nezaslouží. Nejlepší seriál, co jsem kdy viděl. ()
Takhle nějak si představuju seriálovou dokonalost. Nejen mezi anime, ale mezi všemi seriály. A proč? Protože FMAB je zcela nadupanej snad po všech stránkách: rychlou nezrdržovanou akcí, supercool hláškama, zajímavou a přesto jednoduchou dějovou linií, filosofováním, humorem, atd. atd. Stalo se mi snad poprvé, že ve vyhrocené situaci jsem se začal usmívat od ucha k uchu. Ne kvůli obsahu, ale protože jsem si říkal, jak je to skvělé. Oproti jiným seriálům, FMAB se musel utkat s velmi obtížným způsobem, jak zrekapitulovat kus děje, co byl ve FMA. Začátek tak může pro někoho být dost hektický, a proto bych doporučil nejdřív se podívat na FMA. Ne, že by divák měl problémy s dějem, ale postavy na začátku nedostanou tolik prostoru, a řekl bych, že diváci si víc užijou FMAB, když postavy podrobně poznají už ve FMA. Třeba Roy Mustang nebo Izumi Curtis tu nejsou na začátku skoro vůbec. Díky tomu je můžou převálcovat ty postavy, co jsou teď nové nebo významnější. Nejdřív to byla vůdkyně pevnosti Briggs, a pak moje nová superoblíbená postava Van Hohenheim. Pokud bych měl kdy věřit v Boha, představoval bych si ho jako jeho. Úžasně klidnej, rozumnej a ďábelsky chytrej. Celkově je super, že tu je tolik charakterů a každý si může oblíbit prakticky kohokoli z nich, ale těžké je mít někoho nerad. Nejlepší na tom je, že všechny postavy se nějak aktivně zapojí do finální fáze, aniž by to nějak narušilo dojem. Něco takového třeba vyčítám finále Harryho Pottera a relikvie smrti, která tím množstvím postav alespoň na mě působila dost uměle a kazila mi dojem. FMAB to zvládl mistrně. Prostě pokud hledáte jakýkoli seriál, rozhodně doporučuju upřít své oči sem. ()
Skvělý temný a komplexní příběh, který ale trochu trpí rozpačitým začátkem rekapitulujícím děj shodný se starší verzí (tak do 14. dílu), relativně konvenčním zakončením a především klasickým šónenovským podáním. Bitky přerušované dlouhými proslovy a vysvětlujícími dialogy, spousta řevu a náhodných odhalení důležitých informací (např. rozšifrování skript Scarova bratra). Mít to celou dobu takové grády jako díly 19 až 26, stejně bych bez rozmyslu dal maximální hodnocení, ale seriál po rekapitulačním dílu už nikdy nedosáhl intenzity tohoto předčasného vrcholu. V těch několika dílech se padouši představí jako schopná, inteligentní a takřka nezastavitelná monstra a divák začne mít o hlavní hrdiny opravdu strach. Co se srovnání s minulou adapatací týče, má nový Alchymista asi lepší a promyšlenější příběh, ale jinak mám starší verzi raději, pravděpodobně hraje roli to, že jsem ji viděl jako první. ()
Já myslim, že není třeba psát dlouhé komentáře o tom, jak je Hagane no renkinjutsushi (ach, trvalo mi dlouho, než jsem to napsal) skvělý. Koukněte, chcípněte láskou k Edovi a jeho kumpánům (to je poprvý ,co tohle slovo používám) a pojďme hledat spolu další skvělý anime, pravděpodobně už ale žádný lepší nenajdeme. ()
Kvalitní a hustej příběh, silné charaktery, parádní závěr, ale dávám 10% dolů za ty přihlouplé obrazové komiksové výjevy, jinak bezva seriál, požitek :-) ()
Tohle jen ukazuje, že jakýkoli originální příběh, co vymyslí anime studia, je proti předlohám k ničemu. Původní seriál přes všechny svoje klady před timhle bledne. ()
Jestli něco opravdu nemusím, tak je to šónen odnož anime v seriálové podobě. Přesto čas od času, některou z klasik žánru zkusím, jestli to přeci jen nezlomím. A právě mladší z Fullmetal Alchymistů k tomu měl nejblíže, protože jsem zatnul zuby a veškeré otravné „trademarky šónenu“ zkusil vzít na milost… Což však při nejlepší vůli prostě nejde. Hlavní hrdina se chová tak, že i osoba s echt násobnou poruchou osobnosti proti němu působí konzistentně; Edward je tu cílevědomý génius, tu naivka, tu cynická okoralá svině, tu dobrosrdečný hrdina, tu ublížené malé děcko a dobře tucet dalších podob. A to nikoli v rámci ságy, z epizody na epizodu či v různých scénách. Ne, v rámci jedné jediné, opakovaně a stále dokola. Poctivě budované dramatické momenty jsou záměrně (jakkoli nepochopitelně) devalvovány na sílu nacpaným dětinským prvkem (zpočátku v každé epizodě, během finální epizody takřka vůbec). Všichni neustále deklamují veškeré své myšlenky i plány; všem(u) na potkání. Hrdinové mají až makabrózní zálibu vyřvávat se z plna hrdla ze svých niterních pocitů, které však divák vidí skrze animaci a z dění chápe jak se cítí. Ale ne, stejně vám to vyřvou do obličeje. Proti tomu takové detaily, jako že to má trestuhodně špatně vystavěný, zkratkovitý a ještě navíc i pomalý rozjezd (zajímavé to začne být kolem osmého dílu a tempo to nabere ještě později), že stále ty samé postavy se v široširém světě neustále na náhodou potkávají v každé zapadlé ulici, že si to mnohdy odskočí na vyloženě nadbytečnou nic neřešící a postavy nikam posouvající dějovou odbočku či že hlavní hrdinové jsou plně v rukou autorů, co se úrovně schopností týče. A tak jsou bez jakékoli logiky chvíli hodně dobří v tom co dělají, aby o scénu později jako největší nýmandi prohráli jediným dotykem od nicky, ale nakonec vyhráli tím, že jsou naráz zase nejlepší na světě. No prostě šónen. Každopádně tím zakousnutím se, jsem přežil úvod, poté ty „ještě jednou ze sebe budou minutu vyřvávat něco okatě očividného, tak si vystřelím mozek“ prvky začal brát jako čiré guilty pleasure a nakonec zaúřadoval Stockholmský syndrom a já je dokázal akceptovat natolik, že jsem je vyignoroval, soustředil se na to, co naopak dělá seriál sakra dobře a co z něho dělá klasiku. A toho rozhodně není vůbec málo. Jakmile se to rozjede, tak je to vyloženě návykové, ve finální třetině výtečně (vy)gradované, mnohé charaktery si nelze neoblíbit (tedy až na Changovou, což je echt nesnesitelně otravný charakter i na poměry anime), sága je to vpravdě epická, plná veletočů i dobře uchopených velkých témat, steampunkovo-imperiálně-fašistický svět je nosný natolik, že vás zajímá jeho historie i náležitosti, na zdejší mytologii i pravidlech alchymie se dá stavět, akce je hravě nápaditá i častá, ústřední bratrské duo je především ve druhé polovině odstaveno na druhou kolej a prostor se tak věnuje zajímavějším postavám a dostaví se i nejeden silný emotivní moment. Ovšem vždy když už už to vypadalo, že by mi to dokonce začalo přirůstat k srdci, tak si to něčím z výše uvedeného samo nesportovně podkoplo nohy. Osciluje to ke své vlastní škodě příliš mezi „takřka absolutní kvalita“ a „takřka absolutní odpad“, ale to první postupem času převažuje více a více. Až to nakonec převáží zcela. Má alergie na šónen tedy sice nebyla "vyléčena", ale pro jednou, s řádnou dávkou Zyrtecu, mi nezabránila si to navzdory ní náležitě užít. () (menej) (viac)