Réžia:
Ondřej TrojanScenár:
Petr JarchovskýKamera:
Martin ŠtrbaHudba:
Petr OstrouchovHrajú:
Libor Kovář, Matouš Vrba, Jakub Šárka, Jan Vlček, Aňa Geislerová, Martin Myšička, Jan Vaši, Jenovéfa Boková, Marek Taclík, Adam Kubišta, Lilian Malkina (viac)Obsahy(1)
Petr (Libor Kovář), Aleš (Jakub Šárka), Popelka (Matouš Vrba) a Míťa (Jan Vlček) dospievajú v sedemdesiatych rokoch minulého storočia, v dobe, kedy vyjsť na ulicu bez občianskeho preukazu znamenalo koledovať si o problém a kedy bola povinná vojenská služba pre mnohých tým najväčším strašiakom. Každý po svojom, ale aj spoločne sa snažia nestratiť v totalitnom štáte zdravý rozum a zmysel pre humor, ale rovnako aj nedráždiť režim. Prežívajú spoločne mnoho chvíľ, niektoré sú úsmevné, s nádychom absurdnej grotesky, iné dramatické a niektoré fatálne. (TV Markíza)
(viac)Recenzie (1 547)
Po letech jsem si pustil tenhle film a zvyšuji o hvězdu. ()
Komentovat film je snad i zbytečné. Je to kvalitně odvedená práce. Hořká komedie je opravdu hořká. Když se destiluje veškerá špatnost komoušů sedmdesátých let, a nacpe se do jediného filmu, vznikne toto. I já jsem koneckonců prošel touto dobou. I já jsem byl ve čtrnácti sestřelen policistovým direktem na linoleum. A ani já jsem je neměl rád. Ale aby se někdo z nás ztrapnil s Ferdou Mravencem, nebo počůráváním u odvodu - to leda tak ve snu. Vykroutit se z vojenské služby jako hlavní životní meta? To je trochu málo ne? Chvílemi to na mě působilo jako sci-fi. Tahle parta modroknížkařů je tedy vzorem pro dnešní mladé muže? Proto je ta komedie tedy asi hořká..... ()
Mám ten film ráda a čím dál raději. Není to jen o tom, že si dobu pamatuji a tvůrci se trefili. Má to spád, humor, drama, pokaždé brečím, šílím nad záchodovou mísou, cítím s chycenou rodinou na hranicích, se zklamáním z odhalením Čambory, mám chuť zařvat na pohřbu stejně jak hlavní hrdina - i když vím, jak to dopadne. Všichni (včetně kluků neherců), co tam hráli byli skvělí, skvělá hudba, kamera, střih...Chcete porovnávat s Pelíšky? Pelíšky jsou prostě Pelíšky, tohle je Občanský průkaz. ()
Pro mě už podobná kultovka jako Pelíšky. Zábavně podané svědectví doby, ve kterém se střídá jedna hláška za druhou. ()
Chvilkama vtipné, chvilkama smutné a chvilkama mrazivé. Dobře zahrála mladá parta "neherců". Skvěle sestry Bokovy. Naopak jsem to moc nevěřil M: Myšičkovi a už vůbec ne O. Vlachovi. Scéna s ním mi přišla vyloženě trapná. Naopak scény ze sborovny perfektní. Co je to jurta?" "Jurta je obydlí mongolských soudruhů" :). České, dobrý scénář, skvělé lokace, sestry Bokovy 4*. ()
Jsem ročník 03 a tento film jsem si nesmírně užil, v tomto filmu jde vidět jak tehdejší doba vypadala za socialismu (je to k pláči, ale je to tak). Doporučuji na 100%, stojí to za to vidět... ()
Předlohu miluju, obzvláště verzi čtenou samotným autorem, doporučuji všema deseti. Ale ten film si z ní vzal to slabší (mládežnické časy a linka s rodiči), kdežto upozadil onu mnohem silnější část (trable dospěláka s režimem). Navíc to, co tam je, je tak nějak upachtěné, na efekt, bez hloubky. A kluci fakt neumí hrát, už jsem čekal jen pohled do kamery, to by byl vrchol. Takže u mě převažuje zklamání. Silně. Nebudu tu předstírat nějakou objektivitu a dávat hvězdy, když to už nikdy nechci vidět. Což ale bude těžké, neboť toto dílo mi furt leze pod ruce, jako by bylo nejlepším počinem dekády, to je fakt otravný. ()
Je to taková tragikomedie, kterou mohu pochopit na 100% jenom ročníky narození 197x a starší: perfektně zachytává náladu v čase ČSFR pod mocí Sovětů. Dokonce i když některé věci si osobně pamatuji. Film ukázal hodně věcí, které jsem v tom čase jako dítě nemohl vidět a zažít: potřeba povolenky na výjezd ven ze státu, lustrování, špehování a podrazy, atd. Zároveň se snažil veselou formou podat tuhle dobu různými humornými scény, kdy se jednotliví postavy filmu vyvíjejí v ději. Prostě, perfektně natočeno. Nám, 40+ vřele doporučuji a mladím také, aby neměli růžové brýle na pohled té doby. Za mně 100%. ()
Jeden z mála českých filmů tohoto století, který mi zůstal v paměti a zařadil se mezi mé nejoblíbenější. Tohle je prostě materiál do dějepisu, kde se probírá poválečný komunistický život v Československu. Zvláště pro současné teenagery je to dokonalá sonda do života tehdejších teenagerů, kteří zdaleka neměli všechno, co chtěli. Naopak to co chtěli, měli přísně zakázané, takže buď museli sklopit hlavy nebo se stát rebely aniž by věděli, zda něčeho dosáhnou. Dnes už víme, že toto rebelství nebylo zbytečné, jen trvalo několik desetiletí než to přineslo ovoce a vybojovali pro sebe I PRO NÁS (to je důležité si uvědomit) svobodu. Sledujeme mládež, která pod vládou KSČ neprospívá, ale chřadne, upadá do depresí a vzhlíží k západnímu světu, který se komunistům nedaří zostudit. Zkrátka je to film o dospívání našich maminek a tatínků, které mi doufejme nikdy nezažijeme, i když samozřejmě ne všechno tehdy bylo špatné. Slouží nám však k zamyšlení, jak dnešní generace vyrůstá v přepychu, který nespočívá v bohatství, ale ve svobodě života a slova. ()
Hezky natočený film, který poukazuje na dobu a problémy doby před rokem 1989. Konec byl dle mého slabší a tak trochu mi nedával smysl. Jinak super snímek. Doporučuji. ()
Tak nějak jsme tenkrát žili. ()
Vyrůstal jsem za socialismu a byl stejný rebel jako naši hrdinové. Ale myslet si, že jen tak pojedu na koncert Plastiků a nebudu se s policajty přinejmenším honit, by bylo hluboké pominutí mysli. Myslet si, že si provokativně označim občanku a první policajt, na kterého narazim, mi to nedá sežrat, je opravdu víc, než jen mladická naivita. Takových příkladů je ve filmu mnoho a drolí tak autorovu zjevnou snahu ukázat tehdejší policii jako středověkou inkviziční instituci. Zpočátku úsměvné vtípky na adresu SNB přecházejí v naprosto absurdní výplody, kterým nemůže uvěřit ani člověk neznalý, narozený po roce 1990. Prostě další z řady porevolučních filmů na téma Věrni zůstaneme a nikdy nezapomeneme na utrpení našich bratří v nejtemnější době naší historie...nebo něco takového. Zprvu svižné a vtipné historky o kozách a dospívání nahrazují stále složitější, depresivnější a hlavně pomalejší události, aby se konec filmu rozplizl do jakéhosi bezmocného a beznadějného pláče. Místo slibované legrace a oddechu, máme zde další kroniku utrpení pod režimní knutou v rukách Sboru národní bezpečnosti. Pokud jste pamětníci a nebo dokonce persekuovaní, pak ve filmu Občanský průkaz naleznete nejen vzpomínku ale možná i zadostiučinění. Pane Šabachu, přál bych vám prožít jeden rok života třeba v osmnáctém století, abyste poznal, jaký jsme tu měli za socialismu vegáč. Já končím zvoláním: Pelíšky zůstávají opět nepřekonány. Bohužel. ()
Tak tento film je přímo excelentní v překrucování skutečností a zveličování. Co jsou to za bláboly, když patnáctiletí v sedmesátých letech probírají jak bojovat proti režimu, no a občanka ta se nikdy nenosila, protože když zrovna parta neprovokovala policii, tak ji nebylo zapotřebí. Byly to oproti dnešku, bezstarostná léta !!! Jenže dnešní tendence je zásadně očernit VŠE z té doby, aby mládež se nedozvěděla pravdu o tom, že jsme ve světě něco znamenali a dokázali vyrobit téměř vše ! ()
Vzpomínkový pesimismus a negativismus jako nástroj propagandy, očerňování předchozího režimu a současně pokus o formátování myšlení dnešní mládeže. No jo, hodné máničky verzus zlí soudruzi. Jelikož jsem minulý režim zažil, některé scény tady mi přišli jako přitažené za vlasy. Například si nedovedu představit, že by školní kolektiv dobrovolně vypudil mladou učitelku Lenku za uschování sešitu se sprostými básněmi a krytí dívek. Nebo třeba způsob představení se policajtského synka ve třídě jest poněkud svérázný a krajně nepravděpodobný. Kdybych měl tu možnost, zeptal bych se Oldřicha Vlacha, Matěje Landla a Jany Šulcové, jak se jim hrálo za socíku a jestli udělali cokoli co přispělo k jeho zániku. Tedy kromě toho, že protestně nevstoupili do strany. Protože jestli neudělali nic, značí to, že byli spokojeni a teď jsou u mne pokrytci, když se nechali naverbovat do protisocialisticky laděného filmu. ()
Výborné 🙂🫡 ()
Reklama