Réžia:
Masaki KobajašiScenár:
Šinobu HašimotoKamera:
Kazuo YamadaHudba:
Tóru TakemicuHrajú:
Toširó Mifune, Jóko Cukasa, Gó Kató, Isao Jamagata, Tacuja Nakadai, Ecuko Ičihara, Tacuo Macumura, Takamaru Sasaki, Joširó Aoki, Džun HamamuraObsahy(1)
Hrdinou příběhu je stárnoucí samuraj Isaburo. Žije poklidným životem, dokud mu jeho pán nepřikáže aby oženil svého syna Yogora s konkubínou, jež upadla v nemilost i přesto, že vládci porodila syna. Ačkoliv se Isaburo zprvu zdráhá, Yogoro přijme Ichi za ženu a zakrátko se mezi nimi probudí silný cit. Jijich láska starému samuraji vrátí síly a tak když zemře vládcův starší syn a on pošle pro Ichi, aby mu stanula po boku jako matka jeho dědice, Isaburo se pánovi postaví na odpor. (oficiálny text distribútora)
(viac)Videá (1)
Recenzie (78)
Od majstra Kobajašiho som okrem tohto videl len geniálnu záležitosť Seppuku a musím uznať, že aj tento príbeh o láske, krutosti a cti dosahuje veľmi vysoké kvality, a to po formálnej aj obsahovej stránke. Vlastne sú si oba snímky v mnohom podobné, minimálne keď prihliadneme na veľmi zaujímavo vyobrazený samurajský kódex cti v doprovode pekných myšlienok hodných zamyslenia, zosobnený hlavne v postave T. Mifune, ktorý tak isto ako predtým T. Nakadai, zvládol svoju náročnú postavu bravúrne. Dobovo verne spracované a atmosfericky hypnotizujúce dielo. Negatív tu veľa nie je, možno by som len vypustil pár dialógov a pridal trochu viac akcie, ale inak veľká spokojnosť. 85/100 ()
Minimalisté historické drama, které nám ukazuje jak byla utvářena společnost v japonské minulosti. Vhodně zvolený černobílý materiál podrhuje syrovost příběhu, nebylo třeba ani stavět nákladné kulisy, filmaři si bohatě vystačili s jedním domem a pár místnostmi. Díky závěrné bitvě jsem dospěl k přesvědčení, že jsem film musel jako dítě vidět v televizi. Tóru Takemicu opět složil pro mne neposlouhatelnou hudbu. ()
Kiežby bolo v dnešnej dobe takých ´´samurajov´´, ako v tomto snímku. Bojovníkov proti nespravodlivosti, proti nezmyselným zákonom, ktoré ľudom život neuľahčujú, ale práve naopak slúžia na to, aby im ich žitie strpčovali, ako sa len dá. Vyvolať v dave strach a hrôzu. Toširó Mifune dokazuje, že je pán herec ( hlavne záverečné minúty sú jeho hereckým skvostom ) a aj ´´křoví´´ okolo sa nenechá len tak zahanbiť. Komorný, herecký film, ktorý svojím ´´ľahkým´´ rozprávaním paradoxne nenudí. ()
Každý musí žít svůj život. To je hlavní poselství tohoto filmu. Není možné do nekonečna brát ohled na druhé, na tradice, na rodinu, na povinnost vůči společnosti. Pokud si neuchováme alespoň kousek vlastního já a vlastní hrdosti, život ztrácí i ten poslední smysl. Ostatně to bylo i tématem Americké krásy. V japonských podmínkách je však tato myšlenka ještě o poznání naléhavější a znepokojivější. A Vzpoura je o ní nádherným filmem. ()
Do té doby než jsem objevil Kobayashiho jsem si myslel, že nejlepší samurajské filmy točil mistr Kurosawa. Ten si za všechny své filmy tohoto subžánru, bez diskuse, zaslouží pět hvězd, kdybych ale mohl dát hvězd šest, dostaly by je Kobayashiho Seppuku a hlavně Vzpoura. Z mého pohledu tenhle biják nemá chybu. Napětí a tempo dokonale gradují, mistr Mifune předvádí metronomicky přesný výkon který ale nedusí ostatní kolegy. Délka je velmi rozumná, děj je poutavý... Prostě, tohle mi fakt sedlo. ()
Galéria (45)
Zaujímavosti (3)
- Natáčení probíhalo převážně ve studiu Toho v japonském Tokiu. (Terva)
- Väčšinu samurajov vo filme možno vidieť, ako nesú dva meče. Toto bola prax v Japonsku známa ako daisho. V preklade to doslova znamená „veľký-malý“. Väčší meč bola katana, ktorá sa všeobecne používala na boj a súboje. Krátky meč bol buď wakizashi alebo tanto, z ktorých posledné sa najčastejšie spája s rituálnou samovraždou seppuku alebo Harakiri. (Bilkiz)
- Tóru Takemicu složil hudební doprovod výhradně pomocí tradičních japonských nástrojů, jako jsou šakuhači, biwa nebo taiko. (Terva)
Reklama