Réžia:
Federico FelliniKamera:
Giuseppe RotunnoHudba:
Nino RotaHrajú:
Pupella Maggio, Armando Brancia, Magali Noël, Ciccio Ingrassia, Nando Orfei, Maria Antonietta Beluzzi, Nella Gambini, John Karlsen, Ted Rusoff (rozprávač) (viac)Obsahy(1)
Legendárny film režiséra Federica Felliniho s poetickou ľahkosťou mieša sny a predstavy s autobiografickými spomienkami na detstvo strávené za Mussolliniho éry v prímorskom Rimini. Vo voľnom toku asociácií a spomienok sa v jednotlivých epizódach Fellini vracia do čias svojho detstva a dospievania. Predstavuje celú galériu postáv, obývajúcich bizarný mikrosvet malého letoviska. Felliniho filmové alter ego Titto diváka zoznamuje so svojou svojráznou rodinou, zásadovým otcom, ktorý neznesie neposlušnosť a vládne pevnou rukou, starým otcom, večným bonvivánom, bláznivým strýcom Teom, spolužiakmi z gymnázia, robustnou trafikantkou, snom všetkých dospievajúcich chlapcov v meste, aj s veselou kaderníčkou Gradiscou. "A m´arcord" v ľudovom nárečí Felliniho rodného kraja znamená "spomínam si". Príbeh filmu prináša spomienky na svet, ktorý už neexistuje: na láskavý svet detstva, ale aj svet, ktorý priniesol veľa bolesti a strát. Amarcord bol ocenený Oscarom za najlepší zahraničný film a ďalšími prestížnymi cenami. (STV)
(viac)Recenzie (232)
Vynikajuce a v mnohom zabavnejsie nez o 25 rokov neskor natocena Cierna macka, biely kocur. Fellini nas vsetkych presvedcil, ze europsky film ma jednoznacne navrch pred americkou kinematografiou, a stoji za to ho vidiet.. Ostre kontrasty filmu dodavaju smrnc, a krasu zaroven. Este raz diky Federico!! ()
Sneni o sneni, at uz tom erotickem, nacionalistickem, o smrti, o strachu, o meste, o lidech. Lehke jako chmyri prinasejici jaro. Stoji za to nezapomenout snit, i kdyby nas to melo stat par sramu melancholie. Dospet mozna musime, ale dospivat muzeme neustale. ()
Své doby významný film, dnešnímu divákovi však už nestačí. ()
Krásny poetický film odetý v talianskom kolorite, ktorý vo vás znovu prebudí lásku k životu so všetkými jeho svetlejšími aj temnejšími odtieňmi. Nesmierne ľudsky podané obrazy z režisérovej mladosti zasadené do jeho rodného mesta s rozkošným panoptikom tamojších postavičiek. Na Amarcord sa nebudete len pozerať, ale cítiť ho, hmatať, voňať, vnímať všetkými zmyslami. Vlajková loď mojej obľúbenej talianskej kinematografie. ()
Návštěva Rimini odškrtnuta, ale moc jsem to tam nepoznávala... ()
Nostalgický pohled na italské maloměsto ve třicátých letech, který je kaleidoskopiským sledem epizodek a portrétů hrabalovsky laskavě viděných figurek. Divácky nejpřístupnější Felliniho ()
Film jsem viděl kdysi jako kluk (sledovali jsme ho tenkrát celá rodina v TV na tatínkovo doporučení - on ho měl rád a nám se samozřejmě taky líbil) a pak až dnes v kině, takže i pro mě návrat do dětství. Některé scény jsem zapomněl (třeba tu s výslechem otce těmi fašisty - přitom mi dnes přišla velmi silná) a některé jsem si pamatoval jinak (fakt jsem byl přesvědčen, že bláznivého bratra nakonec dostali ze stromu tím, že mu přivezli prostitutku). A sledování to bylo krásné a příjemné, ale sentimentu jsem zas tolik nepropadl - odešel jsem z kina půl hoďky před koncem, abych stihl trening. A nelituju - zaboxoval jsem si dobře. ()
Další z filmů, které nic neříkají, jen navozují jakousi atmosféru. Možná, že tenhle film vrátí starší ročníky zpátky v čase, ale mě to minulo velkým obloukem... Přesně tenhle typ filmů považuji za ztrátu času, nicméně každý k nim má jiný vztah. ()
Pohodový snímok pretkaný miernym felliniovským humorom. Samotný príbeh však nie je to pravé orechové a miestami tam vidím snahu o paródiu na taliansku politickú minulosť. ()
Jméno titulu, který se stal italským jazykovým novotvarem pro nostalgické odvolání, či vzpomínání. Fellini vyobrazuje své rodné město v Itálii během svého mládí v období fašistických 30. let minulého století. Hořkosladkým stylistickým filmovým uměním se tomuto období vysmívá a láskyplným stylem se nechává ovlivnit specifickým světem jeho vzpomínek, myšlenek, osob, a legračním nadhledem opakovaně nachází svůj poetismus pro budování kouzelného filmového světa, který volně zhmotňuje jeho sny a vzpomínky, které může divák velmi snadno ztotožnit se svými. Hranice mezi mytickou realitou a objektivním pohledem Fellini obratným způsobem boří a velmi osobitým způsobem vytváří pocit poetického, uvěřitelného a kouzelného filmového prostředí. ()
Fellini je nepochybně jeden z největších režisérů. Zrovna Amarcordu se to ale opravdu netýká. Už po roce 1969 Fellini přestává být relevantní a z jeho pozdního období stojí za řeč jenom Casanova a Město žen. S odřenýma ušima funguje Hlas měsíce, ale spíš jako testament než jako film. Na Amarcordu opravdu nevidím vůbec nic, co by se povedlo. Příběhy z Rimini jsou daleko lépe vylíčeny v autobiografické knize Dělat film. ()
Toto je skvost v žánru vkusných shitpostů. Kromě pobavení se člověku ale dostane i poučení, třeba že jsou fašisti stejný ňoumové už sto let (vyvěšený hesla připomínaly spíš Trumpa, přehlídka zas leccos z východu) nebo o dokonalosti tvaru vejce. Tento film neradno minout. ()
Hm...Fellini měl hezký dětství,škoda že jako holka neocením půvaby paní v trafice ani prostorný auto, nemám bláznivýho strýčka a do Lištičky jsem se nezamilovala. Každopádně dítě jsem byla, novinář v Římě ne, takže musim přiznat, že mě Amarcord oslovil víc než třeba Sladký život. ()
Miluju italské hádky na plátně! "Všecky vás zabiju, ale nejdřív zabiju sebe!" Není nad večeři v rodinném kruhu. ()
Felliniho nostalgický výlet do Talianska jeho mladosti v 30-ych rokoch. Vrelé, zábavné, dojímavé a oplzlé epizódy o láske, sexe, politike, rodinnom živote a dorastaní. ()
Tento filn jsem poprvé viděl jako náctiletý rádobyintelektuál na ČST2 při přehlídce Felliniho filmů a pak po 20ti letech v klubovém kině. Propastný rozdíl ve vnímání. Po těch 20ti letech jsem si to neskutečně užíval. Naplno prožíval všechen humor, poezii i laskavost. Prostě nádhera. Jeden z mých Top 10. Všechny ty postavičky: Vrčící maminka co se jde zbláznit a zasebevraždit, nonšalantní nefachčenko strýček, vzteklý tatínek co si jde urvat hubu až ho nakonec fašisti nalejou ricinovým olejem, prdící a na šukání vzpomínající dědeček, bláznivý ženskou chtějící a kamenující strýček močící skrze nohavice, číča Gradisca, prsatá trafikantka a hopsající blikající auto ve stodole plné pubertálních tužeb. Nádhera. Každý v sobě aspoň část některé z těch postav máme, každý jsme v nějaké podobě něco z toho zažili. A pokud ne tak snad ani nejsme živoucí bytosti. Čestné místo v mé DVDtéce ()
Slunce, seno, erotika na italský způsob. ()
Mozaikovitý dej a desiatka čudných postáv - zvláštni profesori, divné knieža, mohutná trafikantka... A možno je aj preto je film tak zaujímavý. Scéna s vykrikujúcim chlapom na strome je nezabudnuteľná. Hudba Nina Rotu, patrí k tomu najlepšiemu. ()
Kaleidoskop vzpomínek, které ani nemusí být přesné, ale které má každý z nás. Teď jde jen o to, zda-li to bude vzpomínání milé a poetické a trochu absurdní jako v tomto případě, kde však nechybějí ani temné a hrozivé tóny. ()