Réžia:
Federico FelliniKamera:
Otello MartelliHudba:
Nino RotaHrajú:
Marcello Mastroianni, Anita Ekberg, Anouk Aimée, Yvonne Furneaux, Magali Noël, Alain Cuny, Riccardo Garrone, Evelyn Stewart, Lex Barker, Annibale Ninchi (viac)VOD (1)
Obsahy(1)
Felliniho slávna kronika dekadentnej bohémskej spoločnosti, v ktorej sú jedinými hodnotami sláva, alkohol a sex. Sprievodcom po tomto svete je mladý playboy a bulvárny novinár Marcello, ktorý strávi niekoľko dní v spoločnosti filmovej divy Sylvie. Marcello sníva o tom, že raz vykoná niečo skutočné a dobré, zatiaľ je však lapený v pasci nočných klubov, večierkov a extravagancií. Hoci hovorí o tom, ako sa chce venovať serióznemu spisovateľskému remeslu, stráca sa vo víre sladkého života. Príbeh je členený siedmimi svitaniami a siedmimi súmrakmi, ktoré oddeľujú jednu preflámovanú noc od druhej. Film je plný alegorických výjavov na pomedzí sna a skutočnosti, pozemského a posvätného, skutočného a iluzívneho. Získal Zlatú Palmu na MFF Cannes, Oscara za najlepšie kostýmy a iné ocenenia. Do dejín filmu sa zapísal najmä slávnou scénou nočného kúpania vo fontáne Di Trevi. (RTVS)
(viac)Recenzie (291)
Oscar 1 : Kostýmy ČB + 3 nominace: Režie, Výprava ČB, Scénář... Zlatá Palma ()
Raději se na něj dívat, než si jej žít – to je logický poznatek vyvoditelný ze sledování Sladkého života, který již prvními minutami dává tušit, nakolik ironicky je takový název míněn. Ježíš Kristus opouští Řím, zdánlivě jenom dočasně, ve skutečnosti na věčnost. V helikoptéře jej pronásleduje bulvární novinář Marcello, který se na chvíli zastaví, aby si promluvil s opalujícími se ženami na střeše jednoho domu, jenže nemůže, bariéra vytvořená hlukem motoru je příliš silná. Těmito symboly je prostoupen celý film – víra, zábava, mezilidská komunikace a odcizení. A celý film je uzavřen nádhernou scénou, kdy Marcello stejně jako na začátku neslyší, co mu dívka na druhé straně říká, jenomže rozdíl je v tom, že nyní ani slyšet nechce, zcela podlehl vábení jiného světa. Je to svět známostí na jednu noc, pokrytectví, úplatků, lidského hyenismu a hlavně divokých a nesmyslných orgií, v tomto ohledu je vrcholnou scénou závěrečný striptýz, kdy dochází k nevyhnutelné kulminaci nastřádaného napětí. Scéna je to pozoruhodná bravurní režií, odvázanou kamerou, hereckým nasazením a rovněž hořkým konstatováním, že pro tyhle lidi už není cesty zpět. Ale jim je to jedno, oni si prostě jenom žijí svůj sladký život! Přiznávám, že jsem se ke sledování tohoto filmu musel dlouho přemlouvat a že jsem nevěřil v jeho sílu po tolika letech, ale on nezklamal a vlastně ani nenudil. Nenechte se odradit téměř tříhodinovou délkou, černobílým formátem a dějovou roztříštěností (je to spíše soubor povídek) a zkuste to taky. Jenom na jednu noc. 90% Zajímavé komentáře: Pohrobek, Marigold, Dan9K, Eddard, RAPIDUS, MIMIC, AGO, crozet ()
La Dolce Vita není filmem pro každého. Takřka tři hodiny se Vám snaží popsat tehdejší dobu, tehdejší pábitelství a život smetánky. No a to mu jde samozřejmě absolutně bez potíží. Má určité scény a hudební motivy, které určovaly chod filmového průmyslu, a které v podstatě stále prochází desetiletími a stále nezestárly. V určitých momentech je opravdu radost na něj koukat. Jenže u mě to více jak přes tři hvězdy prostě neprotlačím. Chápu, že poselství je už v samotné atmosféře tehdejší doby, ale pro někoho dokonalé filmařské řemeslo je v tomto případě u mě málo, když filmu chybí duše a příběh, který by mě zajímal a bavil sledovat. V podstatě vím, že sleduju lidi, kteří jsou mi lhostejní, protože mrhají životem tím, jací jsou. Oni si to samozřejmě neuvědomují, proto takový název… ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $19,516,000║Tržby Celosvetovo $20,900,000║ ()
Dostals mě, Federico. Místy zdlouhavé, místy strojené a příliš mentorské, ale zároveň moudré, hluboké a mrazivě přesné. Film je jako blonďatá kráska... první půlhodinu se kolem ní nesměle točíte, ale když si jí pustíte k tělu, sevře vám srdce chladnou dlaní. A pak už je na všechno pozdě... jen čekáte až povolí stisk a vy budete moci přebrat tu armádu emocí a myšlenek. V každém z nás je kus Marcella a na každého někde čeká síť... tak hlavně skočte do té správné, abyste v ní nezemřeli, nýbrž spokojeně rozkvetli. ()
Díky za tu depresi, maestro Fellini... Už dlouho jsem se necítil po shlédnutí filmu tak prachmizerně jako právě teď. Protože Sladký život je film sladký možná polevou, ale pod povrchem je hořký jako chinin. Vizuálno funguje jako maska – všechny ty opulentní večírky, drahé róby, bizarní kabarety, krásné ženy... to je všechno jenom zástěrka vnitřní prázdnoty světa, který Fellini s typickým nadhledem a lehkým sarkrasmem zobrazuje. Což takový portrét "buržoazního" světa hvězd i hvězdiček by jeden snesl, jenže nebyl by to Fellini, aby v tomhle umělém vesmíru umělých lidí nenechal zrcadlit obyčejný život, realitu. Realitu, která prostřednictvím všudypřítomných fotografů a novinářů cizopasí na auře toho "sladkého" světa bohatých a slavných. A kdesi na pomezí obou světů (obyčejného a "sladkého") se potácí Marcello, brilantně ztvárněný M. Mastroinannim. Je to hrdina náležící do tematické rodiny Amarcordu i Romy (ať už je to osoba hlavního představitele u druhého jmenovaného, nebo společný motiv odchodu z harmonického venkova a fascinace velkým světem), na první pohled požitkář, na druhý pohled absolutní zoufalec, jehož vnitřní prázdnotu obráží neutěšený byt a věčně si zoufající přítelkyně. Marcello se pase na pozlátku, svádí jednu ženu za druhou, přičemž stále hlouběji a hlouběji zabředá do prázdnoty, zoufalství. Sladký život není ničím jiným než hrou, v níž aktéři ztrácí sami sebe a stávají se pitvornými maskami bohatství, krásy a úspěchu. A okolní svět je podobný, hltá povrch, hltá médii přežvýkané informace, místy připomíná scénář řízený zlomyslným režisérem (sekvence se shromážděním po údajném zjevením Panny Marie). A Marcello, místo aby si konečně zvolil cestu uprostřed obecného úpadku, kdy všechny hodnoty ztrácejí smysl, zabředá do sladkého bláta hloub a hloub. Nic útěšného Fellini nenabízí, za každým humorným okamžikem je kus tragiky, nefungují ani tradiční záchranná témata jako mateřství apod. (drastická scéna se Steinerem a jeho rodinou). To všechno je nasnímáno sice s velkou porcí filmové stylizace (srovnáme-li to s pozdějším dokumentárním zaujetím Romy) a hnidopišské fascinace vizuálnem, ale přitom jaksi chladně, takřka chirurgicky přesně. Kochat se, ohledávat, analyzovat a přitom nebýt vtažen, asi tak bych popsal Felliniho "taktovku" nad touto symfonií marnosti. Sladký život je zatraceně hořký film. Hořký tím, že vidíte stylizovanou krásu a cítíte zcela prozaickou nicotu s hezkou tvářičkou. Místy snad působí dost rozvláčně, ale v konečném vyznění je naprosto mistrovský. Bravo! ()
Scénář: Federico Fellini .. Fellini asi nebude pro každého Po krásném, kamerově výborném začátku jste seznámeni s novinářem Marcellem a na plátno (ano, měl jsem štěstí vychutnat si film v kině) jsou servírovány jeho každodenní (v tomto případě spíše ty noční) epizody ze života a já si říkám, vždyť to ani nedává smysl, vždyť to nemá příběh. Jenže to byl jen můj počáteční omyl. Scénář je promyšlený, režisérem excelentně podaný a právě ony epizody, kterými Marcello postupně prochází a postavy se kterými se setkává, jsou tím na co se nezapomíná. Jeho samolibé jednání, erotická dobrodružství a většinou hodně hořké vychutnávání si tzv. „sladkého života“ ho pomale sžírají a ničí zbytek jeho dlouhodobě dosti zkažené osobnosti. Sice si onu povrchnost a nesmyslnost uvědomí a také se pokusí proti všemu postavit, jenže... K tomu několik skutečně kultovních scén (fontána,..) a frází (paparrazo,..) - no prostě: Bravurní zážitek! ___ Federico Fellini má můj potlesk a tento mistrovský film absolutní a plné hodnocení. Zvláště pak za ranní závěr na pláži, kdy mladá, krásná, nezkažená Paola volá na Marcella, ale on jí nerozumí, odejde pryč a tím se vrátí ke svému zkaženému, prázdnému životu, mě dostal! Ach ta deprese, že svoji jedinou pořádnou šanci na jiný život zřejmě promarnil. Nám poté už zbude jen nezapomenutelný dlouhý pohled Paoly do kamery a prostor k zamyšlení. Stále mám tu sladkou tvářičku před očima! La Dolce Vita! Anebo krátce: Trpce bezstarostná krásá, náročná, stylizovaná "prázdnota“, která přetéká mistrovským umem.. ()
La dolce vita - hořký vhled do prázdnoty sladkého, dnešními slovy ,,konzumního", života. Opus magnum maestra Felliniho! Ryzí umění! ()
Ve své vznešenosti osamělý rejnok, jenž je přes nespoutanost, svobodu a sílu nakonec stejně lapen do sítě trpké, avšak opravdové reality. Rejnok, který se na nás na všechny pozorně dívá - a přesto je již tři dny mrtvý. Co tři dny! Třicet let - ne-li celý život. Zvonice, v níž nebyl zcela nepochopitelně nainstalován výtah. Omítka, která již 300 let čeká jen na autogram plavovlasé živelné bohyně. Dvě krásné malé děti, pro něž náš svět není dělaný. Bohémská omrzelost a nutnost prázdnoty ve svých nejlepších letech. ()
Felliniho moc rád nemám, ale tohle se mi kupodivu i přes nevkusnou délku líbilo. Dost má na tom podíl fakt, že jsem se dokázal ztotožnit s Mastroianniho postavou. Opět to vizuálně dobře vypadá, opět je tam skvělá hudba a opět hafo zbytečné vaty a další Felliniho trademarky. Potěšila mě i role Lexe Barkera, kterého já dost můžu. ()
Unikum Felliniho spočívá v tom, že na rozdíl od ostatních auteurů 60. let (Tarkovskij, Bergman, Antonioni) netíhl k zádumčivosti. Naopak coby vzorný exemplář italského temperamentu oslavoval život a široce se u toho usmíval. Navzdory této bujarosti nikdy nevybočil z ryzího umění. Dokonce se zdá, že Fellini našel zlatou lajnu mezi příběhem, estrádou, artem a modernou a provedl reprezentativní, málo viděnou syntézu. ____ Vazba filmu s neméně emblematickým 8 ½ je zřetelná. Jestliže ve Sladkém životu sledujeme oslavu, v 8 ½ přichází krize, či spíše kocovina, která po oslavě zpravidla následuje. ()
Snobské večírky římské smetánky; prázdnota života těch, kteří mají zdánlivě vše a přitom vlastně méně než nic; žena, která mě na pár chvil vážně dokázala přesvědčit o tom, že je tou úplně nejkrásnější a zároveň nejhloupější na světě; muž, zmítaný mezi soudností a lákadlem sladkého života v nevědomosti - tak bezstarostného a zároveň tak prázdného a falešného. . . . . Řekla bych, že snímek lze opravdu plně docenit až při některém z dalších zhlédnutí, a tudíž se možná příště té páté hvězdě už neubráním - kdo ví... ()
Sladký, ale neproniknutelný. Jak umí Fellini v některých dialozích zaujmout a téměř až strhnout, tak dokáže v divácky náročné tříhodinovce stejně důkladně nudit. Mastroianni se bohémsky rozehrává na plné obrátky, ale jeho Marcello nemá dostatečnou charakterovou váhu, která by si zasloužila takový prostor. Nejvíc mě ale mrzí změna intimního dramatu do těžké kritiky, která celý film rozmělňuje do několika částí, které spolu víceméně přestanou jakkoli souviset. Zůstávám tak v hodnocení viset trochu bezradně. Cítím z tohoto snímku sílu, jakou může nabídnout jen dobrý film, ale mě naplno zasáhnout nedokázala. ()
Jeden ze 100 největších filmů všech dob časopisu Entertainment Weekly. Jeden z 500 největších filmů všech dob časopisu Empire. Jeden ze 125 nejlepších neanglicky mluvených filmů - 125 Greatest Foreign Movies http://www.csfd.cz/uzivatel/136528-rhk/. ()
"Víte, kde je Váš problém? Máte moc peněz!" Tak konečně mi někdo otevřel oči. Mám moc peněz. Ale já nemám moc peněz, takže nemám ani žádný problém? Sláva, jsem vyléčený. Takovou moc má tohle jedno z nejvýznamnějších děl světové filmové produkce, které jsem moc nepobral, ale to se v případě mého čelního střetu s Felliniho mravním rozkladem vyšších společenských kruhů kapitalistické Itálie tak nějak dalo očekávat. Dovolím si tedy pouze konstatovat, že dámy vypadaly skvěle, Old Shatterhand uměl rozdávat facky již v černobílé podobě a paparazzi byli před půl stoletím snad ještě otravnější než dnes. Víc jsem si toho neodnesl. ()
Zcela výjimečně snižuji hodnocení z 5* na 3*. Před 15 lety jsem byl nadšen a dnes nechápu z čeho. Takřka 3hodinová nuda. Ani ta Anita Ekberg ve fontáně Di Trevi mi nepřijde tak úchvatná. Buď zestárl film nebo já. ()
Vtahující film, který mě sice nebavil v klasickém slova smyslu, ale rozhodně mě zajímal a při každém novém zhlédnutí je ono zaujetí silnější. Felliniho vrchol, o tom není sporu. ()
Exkurze mezi smetánku, její dekadentní a povrchní zábavu a problémy, a také o její neschopnosti (neochotě?) naslouchat obyčejným lidem. Moc pěkné, avšak zárověˇvelice drsné, a Marcello Mastrioanni je naprosto famózní.. potěší i Lex Barker v nenápadné roličce a i ostatní herci jsou typově naprosto přesní... Pouhé lepší 4 hvězdičky dávám za pomalejší tempo, a místy až nepřirozeně pitoreskní postavičky, především ty homosexuálně zaměřené. Přišly mi jako až moc velké karikatury.. Spousta scén ovšem zůstane v pamětii nesmazatelně vryta. Felini je výborným pozorovatelem, a velice šikovným Picollo Creatura ()
Fellini konečně odhodil potřebu vyprávět jakýkoli soudržný příběh a všechny pro něj tak typické prvky (kabaretní představení, vnadné ženy, noční ulice, večírky) tady spojil v jeden rozmáchlý a nekompromisní celek. Opojné širokoúhlé kompozice, Marcello Mastroianni, Anita Ekberg. Oslava filmu. ()
Zahrát sám sebe hrajícího sebe sama svůj hořkosladký život - to je životní úkol každého člověka. ___ "Když jsem se se svými pomocníky pokusil vytvořit příběh, který by zobecnil a ukázal protiklady, nejistotu, únavu, absurditu, nepřirozenost určitého způsobu života, začal jsem si opakovat, jako kdybych slyšel hlas shora: Ne, není nutné se starat o vyprávění, tento film nemusí být syžetovým příběhem. Raději udělejme toto - dáme dohromady veškerý nahromaděný materiál, pohovoříme si otevřeně, rozdělíme se o své myšlenky, vzpomeneme si na to, co jsme si četli v novinách, časopisech. Hodíme chaoticky na stůl všechny poznámky a dokumenty." (z interview s Fellinim) ___ La Dolce Vita je odyssea bývalého spisovatele a současného úspěšného novináře bulváru, typického "syna své doby" Marcella Rubiniho všemi způsoby života a všemi vrstvami italské společnosti na přelomu 50.-60. let, která prožívala "ekonomický zázrak" po poválečných letech bídy. "Překrásnými zuby se Sylvie zakousla do pizzy, která hýřivě připomíná naši radost ze života." ___ Putování se skládá z prologu, epilogu, intermezza a sedmi základních epizod, které někteří kritici a teoretici přirovnávají k sedmi dnům stvoření nebo sedmi smrtelným hříchům. 1. Noc s aristokratkou Maddalenou 2. Dlouhý den se švédsko-americkou divou Sylvií 3. Setkání s intelektuálem Steinerem 4. Zjevení Panny Marie dětem 5. Návštěva otce 6. Večírek na zámku 7. Párty v Riccardově domě a scéna na pláži. ___ Marcello se již také zakousl do sladké "pizzy" nesnesitelné lehkosti bytí a začal ztrácet pevnou půdu pod nohama - dosavadní hodnoty jeho, stejně jako i celé společnosti, se začaly rozvolňovat a vytrácet, a Marcello pocítil v sobě nejasnou potřebu chytit se něčeho smysluplného, pevného, naplňujícího. Rodina, tento základ klasické italské katolické společnosti, je první a nejdůležitější kámen, který se pod nohama Marcella propadá. Otec mu již nemůže nic dát a manželství s Emmou se mu jeví jako vězení ubíjející volného ducha. "Když se dva mají rádi, na ničem jiném nezáleží. Čeho se bojíš? - Tebe, tvého sobectví, tvých ubohých ideálů. Chceš, abych žil jen kuchyní a postelí. Muž, který to přijme, skončí jako vyřízená nula. Já na tvoji lepivou mateřskou lásku nevěřím! Nechci ji. To není láska, ale otupělost. Nechci takhle žít. Chci být sám." ___ Věčné úniky a návraty - víme vůbec, co chceme? A co milenky, od těch bezvýznamných, placených, po ty v určitý okamžik žádané? "Za měsíc bys mě nenáviděl. - Proč bych tě nenáviděl? - Protože nemůžeš mít všechno." ___ Východisko neposkytuje ani přátelství s inteligentním Steinerem, který se sám potácí ve svých nejistotách a bolesti z krásy života, o kterou se tolik bojí přijít. "Klid mě děsí ze všeho nejvíc. Jako by to bylo jen zdání, pod nímž se skrývá peklo. Měli bychom žít mimo vášně a city v harmonii, jakou najdeš jen v největších uměleckých dílech. Měli bychom se naučit milovat sami sebe, abychom dokázali žít mimo čas. Vyvázat se ... Ve skutečné velikosti jsem takhle malý." ___ Vyšší společnost - tato sbírka přežívajících fosílií zašlé slávy italské aristokracie - je vyprázdněná až do morku kostí. "Naše večírky jsou vyhlášené jako pohřby té nejvyšší třídy." Skutečná aristokracie se vyznačuje snad jedině tím, že se umí nudit s jistou elegancí, zatímco se v polích sklízí obilí. ___ Víra a prostý lid - socha Krista nad věčným městem, fanatický dav lidí lačnících po zázraku, které lehce napálí i malé děti - i zde jsou samé surogáty. ___ Najde Marcello nějaký smysl a hloubku v práci, mezi kolegy, umělci? Principem bulváru a možná i celé moderní civilizace je nenasytná všežravost. "Je lepší mít zprávy nadsazené, než vůbec žádné." Přitom "Většinou si nadsázku žádá právě veřejnost." Řekneme přesycená, nudící se, otupělá veřejnost. "Podle výzkumu jsou chobotnice přesexovány." Ve filmu spatříme i nejoblíbenější lidskou činnost vůbec - lov duchů. Co jiného, než lov duchů, je lidská honba za ideály? Druhou stranou přesycenosti je nestálost. Sotva člověk začne vnikat do hloubky, již se rodí touha po novém. Když cíl je dosažen nebo se zjistí, že je nedosažitelný, touha mizí a nadchází necitlivost blízká prázdnotě. Snad jsme dosáhli všech možných lidských cílů a máme dolce vita, ale, jak ukazuje Fellini, odměnou za to je pro moderní společnost větší míra osamocení a odcizení lidí, nejistota a relativita všeho. "Zanechal jsem literatury i novinářství. Dělám teď bulvárního písálka a jsem navýsost spokojen." ___ Úděl člověka je stejně velkolepý jako bídný. Co je určeno tvoru, který se nachází na půlcestě mezi věčnými bohy a zvířaty žijícími jen instinkty, mezi realitou a virtualitou? Od dob eposu o Gilgamešovi se moc toho nezměnilo: "Život, který hledáš, nenajdeš," řekla mu Siduri. "Když velcí bohové stvořili lidstvo, určili lidstvu los smrti, věčnost si nechali pro sebe ve svých rukou. Jiný život hledej, hrdino Gilgameši, poslechni mou radu! Hleď si svého blaha, naplň si žaludek, pořádně se napij, ve dne v noci se vesel! ... Hlavu měj vždy umytu a vlasy učesané, dbej o své tělo a koupej se ve vodě, měj vždy na sobě čisté a bezvadné šaty! Pečuj o své děti, potěš se s manželkou, měj stále dobrou náladu, starosti hoď za hlavu a na smrt zapomeň! Tak si počínají lidé, takový život je určen lidstvu!" ___ "Žijeme tady a teď." () (menej) (viac)