Réžia:
Jitka RudolfováScenár:
Jitka RudolfováKamera:
Michael KabošHudba:
Zdeněk HrubýHrajú:
Simona Babčáková, Jakub Žáček, Zuzana Zlatohlávková, Václav Neužil ml., Pavlína Štorková, Michal Kern, Jaroslav Plesl, Jiří Havelka, Lucie Žáčková (viac)Obsahy(1)
Ako byť spokojný a zároveň nebyť sám? Komédia o šestici bilancujúcich tridsiatnikov.
Je ich šesť, pochádzajú z Jablonca nad Nisou a všetci sa skôr alebo neskôr ocitli v Prahe. A všetci tvárou v tvár Kristovým rokom zisťujú, že nie sú so svojimi životmi spokojní.
Dagmara, matka dvoch malých detí, trpí po boku navonok príjemného, v skutočnosti však tyranského partnera. Sekretárka Silvie ráno zbabelo uteká pred tvárou toho, s kým sa v noci vyspala. Večný študent Radim netuší, či jeho priateľka ešte chodí s ním alebo už zase so svojím bývalým. Sociologička Linda by chcela dieťa, a tak bez vedomia partnera vysadí antikoncepciu a čaká, čo sa stane. A homosexuáli Tonda a Otakar boli kedysi párom, ale doteraz si ani jeden z nich nedokázal nájsť nového trvalého partnera. Po jednej pijatike v rodnom meste sa taxíkmi dajú vyviezť za mesto, kde si v stave silnej opitosti sľúbia, že si splnia dávny sen – budú žiť spoločne na vidieckom statku. Je na zmenu príliš skoro, alebo skôr neskoro?
(TV JOJ)
Recenzie (266)
Film ze začátku pěkně rozjetý s pár opravdu vtipnými hláškami. Postupem času sklouzne k neutěšenému plakání na život v Praze, až k tregikomedii která ani není moc vtipná. ()
Takže český film už má za chcípáky nejen muže, ale i ženy. Tomu se říká pokrok! :) Ale natočené je to ohromně dobře, zvlášť asynchronní střih a zvuk jsou velmi invenční. ()
Lze chcípáctví ospravedlnit tím, že z něj učiníte hlavní téma filmu? I kdyby ne, Zoufalci stojí řemeslně na vysoké úrovni a minimálně jejich delší expozice představuje ojedinělou fúzi postupů hrané a dokumentární tvorby. Na příběhovost se tady nehraje, režisérka spíše spoléhá, že vás osloví postavy, nebo alespoň jedna z nich, a budete s nimi chtít trávit čas během řešení „nijakých“ problémů. Směsice trapnosti a vtipnosti titulních zoufalců byla nejspíše namíchána ve správném poměru, protože mě jejich sledování bavilo, třebaže mi žádný z nich nebyl vyloženě sympatický. Pochvalu zaslouží výběr herců, kteří působí velmi sehraně a svým slovním projevem nebývale autenticky (jen občas zatušíte, že tady někdo chtěl napsat „Hlášku“). Jsem moc zvědav, na jaký společenský problém Jitka Rudolfová zazoomuje příště. 75% ()
Hlášky z huby zoufalců tohoto filmu nejsou ani tak hlášky, jako smutný skutečnosti, se kterými jsem je tak bral. O to hůř se na to pak koukalo. ()
Takoví civilnější a méně vystajlovaní Samotáři, což však v žádném případě neznamená, že by mě to sralo o něco méně. Spíš naopak. I když natočené i zahrané je to na zdejší poměry nadstandardně, nějak se nemůžu s tímhle analyzováním asociálních buzniček a neperspektivních samiček mimo hlavní kolej sžít. Nevím, co je na takových lidech natolik zajímavého, abych 102 minut sledoval jejich neschopnost a směšnost bez jakékoli katarze. Ale jen opakuju, na současný český film slušné. ()
2007 - PUSINKY, r. Karin Babinská. 2008 - KULIČKY, r. Olga Dabrowská, 2009 - ZOUFALCI, r. Jitka Rudolfová. Zdá se, že vedle mladé generace filmových tvůrců, u nichž je styl nositelem významu a výpovědní hodnoty (Najbrt, Sláma, Ševčík), se v české polistopadové kinematografii objevuje linie mladých tvůrkyň, které dokončily či dokončují studium na FAMU a jde jim především o postihnutí mentality různých generací. Zatímco Babinská a Dabrowská ve svých debutech hledaly suverénní formální výraz, což na druhou stranu ale korespondovalo s tématy jejích snímků, Rudolfová se představila formálně svébytnou prvotinou, u níž je ale problém někde jinde. Stylistická preciznost, kdy vyniká především práce se zvukem, jeho zdroji a "asociativní" montáž, spolu s vyprávěním s nespolehlivými flashforwardy pro mnohé diváky zastře vykonstruovanost, diváckou podbízivost a lživost toho, o čem se vypráví. ZOUFALCI nemají trojrozměrné, živoucí a skutečně dýchající postavy, nýbrž několik sociologických typů a karikatur (existuje český film, který mj. tematizuje homosexualitu a přitom postava gaye NEodpovídá pouze heteronormativní představě?), na nichž se demonstruje jednoduchá teze vyjádřena již na plakátech věnovaných konkrétním figurkám. Na místo toho, aby se o mentalitě lidí v určitém věku něco sdělilo, zde máme sled divácky vděčných scének na určitá témata - tloustnutí, alkohol, přiznání homosexuality rodiči, výlety s bývalým přítelem ad. Film tak neříká něco o generaci třicátníků, ale spíš prozrazuje mnohé o divácích, kteří se s takovými chcípáčky cestujícími z města ztotožní. A postavit jeden polistopadový trend v české kinematografii, tj. cestu z města, na hlavu tím, že posílím jiný, tj. chcípáčkovství, mi přijde jako vytloukání klínu klínem. Přestože je Rudolfová žačkou Věry Chytilové a v ZOUFALCÍCH odkazuje na DĚDICTVÍ a HEZKÉ CHVILKY BEZ ZÁRUKY, má bohužel blíž k pozérskosti jednoho z představitelů některými novináři vykonstruované "nové nové vlny 90. let" - Davidu Ondříčkovi. 5/10 ()
Jitka Rudolfová je takový mladý Forman v sukni. I jí se podařilo zachytit život ve své celistvé trapnosti. A člověk by ani nevěřil, jak můžou být ty trapné postavičky k smíchu. V mém případě to byl dost tlumený smích, protože jsem se smál vlastně sobě samému. Kousavá výpověď jedné ztracené generace, co zabloudila stejně tak dobře v Praze, jak ve svých životech. Trapné. ()
Je absolutně jedno, že tento film postrádá ucelenější příběh.. Když je tak hrozně vyzrálý, formálně promyšlený a především, ač čistá fikce, tak úžasně autentický a přesvědččivý. Babčáková je největší český herecký objev za zatraceně dlouhou dobu... ()
Má zoufalá snaha po zhlédnutí nového a současně dobrého českého filmu se naplnila, a to kupodivu Zoufalcema. // Příběh postavy Simony Babčákové a jejího manžela se mi líbil nejvíce, skvělá rodinná atmosféra, ha! A příjemným překvapením byla postava Lucie Žáčkové (naprosto úžasné herečky od Bezručů) - sice neměla tolik prostoru k vyjádření, kolik by si zasloužila, ale i tak je okouzlující. ()
Když ve vás film vyvolá myšlenky na sebevraždu, tak je asi něco špatně. Neviděl jsem moc depresivnějších filmů. Tuto skutečnost však nelze považovat za velký plus, jelikož nešlo o depresivní atmosféru ve filmu, která vtahuje diváka do děje, ale přímo v mé hlavě, kde se díky utahanému tempu a ujetým monologům postav tvořily úvahy naprosto šíléného kalibru. Vše nakonec zachraňují sympatičtí herci a také jedna vychlazená Plzeň, kterou jsem si při sledování neodpustil a zabránil tak dalším chmurným myšlenkám. ()
Film formálně invenční, obsahově více než konvenční, o generaci nejen současných třicátníků absolutně nic nevypovídající. Matoucí flashforwardy velmi přehledné, vnitřní monology resp. volně plynoucí myšlenky postav à la zvuková asynchronnost velmi originální. Na debut vcelku vyspělé. ()
(Obsahuje možné spoilery). Další nejisté, i když velice dobře natočené rozkročení – mezi lehkovážnou stylizací a výpovědí, mezi humorem a upřímnou frustrací. Pohodlným zvolením kompromisu nemají Zoufalci ani na chvíli šanci naplno bodovat ani na jedné z obou front, natož aby měli tvůrci dostatek umu k jejich svázání a schopnost skutečně vyprávět. Naštěstí mají Zoufalci svižnou, nápaditou a profesionální formu v čele s chytře řešenými voiceovery, výborným střihem a náladově vytříbenou hudbou, což sledování vyzdvihuje na více než snesitelný, vlastně docela příjemný level. Ne vždy však jednotlivé aspekty formy dopadnou na správnou půdu (záměrná humorně-epizodická skladba je kamenem úrazu ve vážné rovině, přesněji v momentě finálního emocionálního zlomu postav, který nastává v přesně daném sledu, v jakém jsme si doposud zvykli postavy groteskně po přesně určenou stopáž vídat, čímž vyznívá značně schematicky a zkratkovitě), případně je tvůrci neumí správně použít. To je třeba příklad průběžných prostřihů zpět do fáze plánování, jejíž vyústění se nakonec prokáže býti nespolehlivým. Tento dějový oblouk mohl vlastními chybami zocelené postavy nemilosrdně vrhnout zpět na startovní čáru a divákovi tak naservírovat podvratnou deziluzi z nepříjemného zjištění, že dospíváme mnohem víc v našich představách než ve skutečnosti. Zdůrazňuji „mohl“, protože postavy jsou jen dobře obsazené karikatury určitých typů, stejně tak jejich problémy a za celou stopáž u nich k žádnému vývoji, natož prozření nedojde, čímž nemá nevyzrálost postav žádné dramaturgické opodstatnění a onen zvrat pro film, pro jeho postavy ani pro diváka zhola žádný význam. (23. Finále Plzeň - 22.4.10) ()
Ano, toto JE realita. 80% ()
Zoufalci.... No, jo Zoufalci, příběh 6ti lidských kousků odkusi z kdekusi, v tomto případě z Jablonce... Klišé? Póza? Nikoli, takový je de facto život a představy osob z "perifrerního města" (nic ve zlém a hanlivém, vím o tom své)... JItka Rudolfová uchopila téma v tom nejlepším absolventském slova smyslu a udělala své umělecké dílko ve svěžím hláškovém stylu.... bohužel nedoceněném.... 90% ()
Zajímavej film, velmi podobnej snímku Děti noci (2008). K tom se dostanu ještě pozdějc. K filmu mam dost poznámek... Prostě je to film o šesti lidech z Jablonce, kteří se z různejch důvodů přestěhovali do Prahy. Nutno poznamenat, že ne všichni maj stejně prostoru, jedna postava je tam zcela navíc například. Humorné chvíle jsou fajn a hlavně ve všech těch šílenejch scénách jsou to opravdové momenty oddechu. Bylo by fajn, kdyby takovej byl celej film. Prostě pořád si kladu otázku, proč na ten film koukat. Snad jen abychom se přesvědčili, že na tom nejsme tak špatně, protože anti-hrdinové filmu jsou na tom ještě hůř? Komu ho doporučit? Snad jen těm třicátníkům no... Ten námět sám o sobě je dost zajímavej, lidi, který věděli, že po maturitě půjdou na vysokou, ale pak se ztratili a nevěděj, co si počít se životem..no je to zajímavý a už jen proto, by si to zasloužilo lepší příběh. "Příběh" totiž končí pesimisticky a vyznívá dost do ztracena. Anti-hrdinové filmu navíc dokonale dostojej názvu filmu, protože se nepoučí ze svých chyb, opravdoví Zoufalci. No a k těm Dětem noci. Tohle skoro vyznívá jako pokračování. Děti noci nevěděli, co se sebou, ale závěr vyzníval spíše optimisticky: záchranu lze hledat ve vztahu, v přátelství. Zoufalci působí jako pokračování po deseti letech, kdy se anti-hrdinům rozpadají jejich dlouholeté vztahy a manželství a ukazuje se, že právě tyto nepovedené vztahy jsou příčinou nespokojenosti. Proto také jeden z nejsympatičtějších Zoufalců, homosexuál Tonda, nic takového neprožívá, protože žádnej vztah s nikým neudržuje. ()
Stále nevyrovnaní "samotáři" ve své další etapě života rozehrávající rošády pod žižkovskou věží. Nejsmutnější na tom je, že se čím dál tím častěji setkávám s podobným "pseudointelektuálním" smýšlením prezentovaným v Zoufalcích - volba dobrovolného útěku před vlastním životem, ať to stojí co to stojí, je zdá se novým středobodem smutných a osamocených lidí - ať žije vyhořelá generace singles. Proto jsou pro mě Zoufalci spíš osobní zpovědí (možná 13. komnatou) party kamarádů, do jejichž rolí si mohu dosadit spoustu mých blízkých. ()
Naprosto zbytečný film... ()
Hezounká a místy skutečně vtipná reflexe dnešní generace těch, který si prostě potřebovali udělat tu Prahu. ()
Něco tak zoufale nudného a o ničem už jsem dlouho neviděl. A ta otřesná kamera! ()
Celkem zajímavý český film s pár dobrými nápady, výbornými scénami a solidními herci. Bohužel, místy to působí dost roztahaným dojmem a celý film mi přišel dosti nevyvážený. U některých postav bych navíc uvítal spíše méně známé herce, vzhledem ke stylu jakým je film natočen. Díky tomu, jsem se tak nedokázal dostatečně vcítit s postavami. Mezi současnými českými filmy se i tak ale jedná o velmi zajímavý počin. ()
Reklama