Réžia:
Mona AchacheKamera:
Patrick BlossierHudba:
Gabriel YaredHrajú:
Josiane Balasko, Garance Le Guillermic, Togo Igawa, Anne Brochet, Ariane Ascaride, Wladimir Yordanoff, Gisèle Casadesus, Valérie Karsenti, Jean-Luc Porraz (viac)Obsahy(1)
Intelektuálská domovnice Renée (Josiane Balasková), předčasně vyzrálá jedenáctiletá dívka
Paloma (Garance Le Guillermicová) a noblesní japonský gentleman Kakuro (Togo Igawa) tvoří
ústřední trio této místy povznášející, místy cynické adaptace mezinárodního bestselleru Muriel
Barberyové.
Debutující režisérka Mona Achacheová se nezdráhá dát do svého prvního filmu všechno: polichotit
divákům, jak jsou inteligentní, odvyprávět odvěkou a příjemně staromódní pohádku o nenadálé
lásce a navrch přidat kapku společenské kritiky. Výsledkem je půvabné, hluboce jímavé
podobenství o potřebě žít bez předsudků. Herci jsou výborní, zejména Josiane Balasková, za jejímž
téměř nehybným výrazem lze tušit bohatství kypících emocí.
(oficiálny text distribútora)
Videá (1)
Recenzie (44)
Já vím, bylo to všechno vyloženě cíleno na city, ale já na to rád skočil. Je to pěkný film. Co o tom říct? Kecací drama, jež se odehrává skoro jen v jednom domě (asi ve třech bytech), ve kterém žijí různí lidé. Příchod japonského gentlemena změní životy jak domovnice, tak té malé ukecané, přechytralé holky. Spíše tedy té domovnice, protože japonský pán uvdií její pravou osobu a ukáže ji, že nemusí být jen nevzhledná zapšklá stará bába, po které kdyby někdo vzhledem k jejímu povolání občas něco nechtěl, tak je téměř neviditelná. A vše to skončí v podstatě smutně. ()
Přiotrávit akvarijní rybičku anxiolitikem, tak to dokáží vymyslet asi opravdu jen Francouzi :) Půvabná, vizuálně nápaditá, dějově košatá hořká komedie jak je umí točit pouze Francouzi (afektovaná Itálie z toho naštěsí cítit není). Okořeněná krásnou hudbou. Na rozdíl od nespokojených čtenářů nemám moc výhrad, užil jsem si každou minutu vyprávění. Sympatičtí herci, Garance to zahrála výborně, i když v takto přemoudřelé teenegery nevěřím :) Chutná laskominka a místy příliš uhlazená pohádka, která si ovšem lepší 4* určitě zaslouží. Snímek, který přes nahořklou příchuť rozhodně ještě rád ochutnám. ()
„Jsem malá, ošklivá, tlustá vdova, mám kuří oka a někdy, když mám těžké ráno, sípu jako mamut.“ Né fakt, přísahám, to není popis mé osoby, ale jedné ze dvou hlavních postav filmu, domovnice René. Druhou je Paloma, která se učí japonsky, aby si mohla číst v originále manga, jo a ve třinácti chce spáchat sebevraždu spolknutím antidepresiv své matinky. Obě si hledají úkryt před světem, neb jsou chytřejší než zbytek lidstva, což úplně nechápu, protože já třeba chci, abyste věděli, že jsem přečetla kompletní dílo Sørena Kierkegaarda, nebo že poslouchám Glenna Goulda (machr na piáno), proto vám to sem teď cpu. V tomhle příběhu prostě domovnice poslouchá Wagnera a miluje filmy Jasudžiro Ozua (ale kdo ho rád nemá, že?! Ukigusa je nejvíc). Nakonec lest obou prohlédne až Japonec Kakuro, který až takřka červenoknižně naplní normy romantického bijáku, když se do zádumčivé domovnice zamiluje. No, teď to přípomíná až pohádku o Popelce napasovanou na lidi důchodového věku, né?! Ale důležitější než samotný příběh je zde filosofický podtext, zdůrazňování krásna a literárních klasiků (kdo nemá pojmenovaného svého psa/kočku podle Tolstého je nikdo). Naštěstí přes pointu a harlekýnovskou odbočku jde o příběh v pravdě sarkastický, tudíž koukatelný. ()
Snáď jediné čo ma na tomto filme bavilo, bol ten celkový melancholický nádych a vnútorné monológy malej Palomy, ktorá vnímala aj to, čo sa ostatným zdalo všedné, a tak si to často nezasluhovalo tým pádom ani len pozornosť. Inak ma to viacmenej nudilo, pretože sa v tom nič zásadné nedialo, a už to nezachránil ani ten šokujúci záver, na základe ktorého potom vznikla tá konečná existencionálna otázka. ()
Zcela oproštěna od knižní předlohy jsem si pustila Ježka, ale abych pravdu řekla, dlouho jsem nad tím filmem váhala. Nedokáži přesně říct proč, ale byla jsem moc mile překvapená a prožívala jsem v tom domě 100 minut s lidmi, kteří si byli možná na pohled velmi vzdálení a přitom toho měli spoustu společného. Ano, byl tam moment, kdy jsem měla chuť Palomu seřezat jak nezralé žito a kameru vyhodit z okna, naštěstí to tvůrci stačili do konce vybalancovat tak, že mně to nedá jinak a musím dát té zajímavé holčině, sympatické Renée, mému srdci nejbližší, to přiznávám a nakonec i Kakurovi to nejvyšší ohodnocení. Bylo mně s nimi tak zvláštně smutno, dojemno, měla jsem chuť se tam mezi ně vložit a poradit jim jak se obléknout, učesat (Renée) obejmout Palomu a popovídat si s ní o jejích pocitech a dívat se u čaje o páté s Kakurou na film z dob minulých...... ()
Galéria (22)
Zaujímavosti (1)
- Film je natočen podle knihy „S elegancí ježka“ („L'Élégance du hérisson“) od Muriel Barbery. (Sonakolada)
Reklama