Réžia:
George MillerKamera:
John SealeHudba:
Tom HolkenborgHrajú:
Tom Hardy, Charlize Theron, Nicholas Hoult, Hugh Keays-Byrne, Rosie Huntington-Whiteley, Zoë Kravitz, Riley Keough, Josh Helman, Nathan Jones, Megan Gale (viac)VOD (4)
Obsahy(2)
Režisér George Miller, zakladateľ postapokalyptického žánru a duchovný otec legendárnej série Mad Max, sa v ďalšom prokračovaní nazvanom Mad Max: Zbesilá cesta vracia do života cestného bojovníka Maxa Rockatanskyho. Mad Max, prenasledovaný svojou pohnutou minulosťou, je presvedčený, že jediný spôsob ako prežiť je vydať sa na osamelú púť. Narazí však na ozbrojenú skupinu v obrnenom voze, na ktorej čele stojí elitný Imperator Furiosa. Citadelu, odkiaľ utekajú, terorizuje Important Joe, ktorému niekto ukradol niečo nenahraditeľné. Rozzúrený vojenský vodca zvolá všetky svoje gangy a vo vysokooktánovej cestnej vojne nemilosrdne prenasleduje utekajúcich rebelov. (Continental Film)
(viac)Recenzie (2 444)
Ve Warner Bros musel někdo spadnout z višně, protože uvolnit finance odpovídají drahému blockbusteru sedmdesátiletému režisérovi, který bezmála dvacet let nenatočil hraný film (natož pak akční či vysokorozpočtový) a to na nepřístupnou bizarními výjevy (mateřské mléko, plamenometná kytara!) "ze světa po pádu hodnot" zaplněnou psychedelickou metalovou operu/road movie akční šílenost o šílencích (a navíc nepřiznaný "remake" Friga na mašině), která je po třech dekádách pokračováním jeho vlastní na koleni dělané „grindhouseovské" kultovní postapo trilogie, tak to už chce pořádné „koule". Ovšem nejvíce k podivu není výše uvedené jako spíše fakt, že nový Mad Max není směšný kastrát a nedůstojně uhlazený derivát původní trilogie, ale jde o nebývale sebejistě natočený přímočarý (neplést s tupý!) „špinavý biják" (v zásadě jde o mix konce dvojky roztaženého na celovečerní stopáž, Soudného dne, Mzdy strachu a spaghetti westernu v nebývale konzistentním a na detailech vystavěném světě, kde šílenost je normou a nikoli výstředností) s hravě vynalézavou i nápaditou nonstop akcí, která není pouze vyprázdněnou povinnou výplní stopáže, jak je dnes smutným standardem většiny blockbusterů, ale o něco v ní jde a posouvá děj vpřed; navíc je podmanivě, svébytně i přehledně nasnímaná. Díky čemuž se čtvrtý Max stává okamžitou žánrovou klasikou. Je totiž návratem do dob, kdy tento typ snímku nebylo synonymum pro přepálené CGI eskapády, které kaskadéra (natož herce) z masa a kostí neviděli ani jednou za uherský rok. Naopak, tohle jsou ve všech myslitelných ohledech osmdesátky do morku kostí. Akorát s možnostmi i rozpočtem odpovídajícím 21. století a s nejlepší akční hrdinkou "co není jen chlap s kozama" od dob Ripleyové z prvního Vetřelce. Je sice smutné, že takový biják je tu pouze jako svým způsobem neopakovatelná studiová anomálie, ale o to více nelze než čtvrtého Maxe uznale obdivovat, pokud ne přímo upřímně milovat. PS: Vypiplaná "Mad Max: Fury Road Black and Chrome Edition" je pak čb oku lahodící pamlsek, u kterého lehko uvěřit, že to tak Miller chtěl od počátku. ()
Hardy není Gibson a Charlize Theron coby Furiosa je zajímavější a důležitější postava, než Max, ale to vůbec není na škodu. Miller totiž servíruje nepopsatelné pandemonium, kde jedna šílená scéna střídá druhou. Fakt mě bavil Nicholas Hoult a vlastně všichni ti bílí psychopati, kteří jsou fakt skoro přesnou filmovou verzí Psychů z Borderlands. U hodně starších filmů píšu, že by to už dnes natočit nešlo, a jsem rád že jsem se mýlil. Nekompromisní nářezy evidentně stále ještě žijí. ()
Lord Humungus, kázající v podvečerních hodinách skrz svůj mikrofon a požadující kapitulaci ropné rafinerie, zatímco jeho pojízdná smečka krouží okolo a víří prach, to je zábavnější a šílenější než celý poslední Šílený Max. Tak to několik dní po filmu vidím. Ale možná tomu ještě dám šanci. ()
Detaily slastný, celek ne. Nechci koukat na "silné nezlomné ženy", nechci poslouchat pathos, který se nedá omluvit nostalgií. Přesto se na to klidně ráda podívám znova (ve 3D už ne, to si radši vyrejčuju oči), nejlíp na nějakou "instrumentální" verzi, kde jediný slova budou "I live, I die, I live again!" - zřete mě, bičis. Ta by byla minimálně za 4*. P.S. Hoult a vlasy by měli zůstat v opozici natrvalo, dík. ()
ŠÍLENÝ MAX: ZBĚSILÁ CESTA je skoro unisimo nekriticky přijímán laickou i odbornou obcí, přičemž zaznívají nadšené výkřiky o výjimečnosti díla. Při vší adoraci je opomíjen důležitý kontext: vychází se z poetiky tzv. chase films a je patrná snaha o kvalitativní překonání westernů i ozploatací skloubená s vypravěčskými strategiemi současné hollywoodské produkce v rozvíjení příběhu napříč několika médii. Podobně se negativní ohlasy ohledně absence příběhu, spektáklu pro spektakl, neprokreslenosti postav anebo žádného přesahu zakládají povětšinou na neznalosti toho, na jaké tradice snímek navazuje, jakým způsobem je přetváří a jak vyznívá._____ ŠÍLENÝ MAX: ZBĚSILÁ CESTA je celovečerní chase movie, ve kterém psychologicky definované (potažmo jasně typizované) postavy směřují z jednoho bodu do druhého (potažmo i zpět). Vyprávění si zakládá na linearitě, kdy protagonist(k)a anebo protagonisté mají jasně stanovený cíl, a zároveň jsou do vyprávění plně začleněné atrakce v podobě různých komplikací na cestě a přibývajících antagonistů. Výtky, že čtvrtý přírůstek do madmaxovské série jenom vrší atrakce, nejsou proto zcela na místě. Příklon k této tradici, vztahující se původně ke krátkometrážním počinům z přechodných dob kinematografie mezi "předváděním" a "vyprávěním", se projevuje i na struktuře tohoto dvouhodinového putování tam a zpět. Na první pohled se výstavba může zdát konvenční, protože s výjimkou klimaxu trvá každý akt cca půl hodiny (na konci prvního se Max osamostatní, v závěru druhého se znovu-spojí s uprchlicemi...) a každých patnáct minut je dílčí bod zvratu nasměrovávající příběh dál. Nekonvenčnost ovšem tkví v tom, že s výjimkou epilogu má ŠÍLENÝ MAX: ZBĚSILÁ CESTA podobu dvanácti cca desetiminutových krátkometrážních "epizod" (tj. délku oněch chase films), které na sebe navazují příčinně rozvíjenou akcí, vývojem postav a užívající ozkoušených serializovaných postupů jako cliffhangerů, záchran na poslední chvíli apod._____ Millerův poslední režijní a scenáristický zářez ve filmografii se vedle této poetiky úspěšně snaží překonat své zjevnější předobrazy: westerny a ozploatace. Z westernů přejímá model putování krajinou s chráněnou komoditou (část "fordovek") a pozdější důraz na silné ženské postavy (TENKRÁT NA ZÁPADĚ - a později RYCHLEJŠÍ NEŽ SMRT či SEXY PISTOLS ad.). Ze subžánrově velmi rozmanité ozploatace, tj. australské brakové/žánrové produkce od 70. let dál, fetišizování aut stavěných nad lidi a upřednostňování kaskaderských výkonů před vizuálními triky (carsploitation) a nebezpečí představované přírodou (ekohorory) a samozřejmě motiv pomsty._____ Už původní trilogie ŠÍLENÝ MAX vycházela z leoneovských westernů: titulní postavu konstruovala jako "bezejmenného" hrdinu z donucení, který funguje jako průvodce (post)apokalyptickým světem. Ve ZBĚSILÉ CESTĚ tomu není jinak, liší se pouze pojetí světa, který není založen na střetu dvou kmenů (dvojka) anebo selhávajícím matriarchátu (trojka), ale na myšlenkách některých směrů třetí vlny feminismu, zejména ekofeminismu a svým vývojem vyprávění i neomarxistického feminismu. Byli to muži, kdo zničil svět, a jejich zbraně, které způsobují smrt, zatímco ženy mají plodivou sílu jak rodit, tak i vybudovat nový - zelený - svět. A především, svrhnout stávající uspořádaní světa, ve kterém se (po dvojce, kde šlo o benzín a trojce, kde šlo o elektřinu) člověk stal komoditou. Asi tolik k významové plochosti šílícího Maxe._____ To je, slovy T. S. Eliota, způsob, jakým skončí svět, jak ho známe. ŠÍLENÝ MAX: ZBĚSILÁ CESTA ale předkládá svět, který mnozí budou jistě rádi prozkoumávat v dalších rozšířeních napříč médii a platformami: ve videohře, která přímo předchází dění filmu a která nás zavede do Ropanova, a spin-off komiksech, ve kterých by se čtenáři měli dozvědět víc o "backstory" Nadsmrťase, Nuxe, Furiosy a Maxe. A proč by to někdo chtěl dělat? Protože má člověk při sledování ŠÍLENÉHO MAXE: ZBĚSILÉ CESTY chuť samým nadšením začít masturbovat, i když hrozí, že si ho sedře - a s nástupem skoro půlhodinového klimaxu možná i utrhne. () (menej) (viac)
SVĚT BEZ NADĚJE, BEZ ZÁKONŮ A BEZ MILOSTI. SVĚT, KTERÝ PATŘÍ ŠÍLENÝM! /// Šílenej Max a jeho cesta tam a zase zpátky. Hrátky v písku nikdy nebyly zábavnější! Akce, akce a akce, vystavěná na prostým příběhu, kterej ovšem příznivci pouštní operace Mela Gibsona neřeší. Stejně tak nestihnou spekulovat, jestli jim náhradník Hardy nějak vadí. Není čas. (A nevadí! I když spíš připomíná Kevču ve Vodním světě.) I tahle pouštní apokalypsa je plná podivnejch zjevů a báječnejch strojů, a dělá to, co má. Baví! Vobčas, jako by ani nešlo o Maxe, ale o Millerův návrat do vysněnýho světa. My, srdcaři, musíme jít s hvězdou „vejš“. Tenhle Max, je totiž vopravdu šílenej! /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Volala Ch. Theron, že má jednu ruku a chce vyrazit na vejlet. 2.) S klukama zakládáme gang a hledám inspiraci. /// PŘÍBĚH ** HUMOR * AKCE ***** NAPĚTÍ * ()
// Distribútor: Warner Bros. // Počet premietajúcich kín v USA: 3,722 // Otvárací Víkend v USA: $45,428,128 // ()
Jediný koukatelný Max. ()
Po resuscitaci srdce jsem zpátky a mohu napsat své pocity. Mad Max je zběsilý a adrenalinový tak moc, že všechny ostatní filmy vypadají staromódně a neskutečně pomale. Intenzivita, šílenství, extravagantní nápady, špinavost a kulervoucí tempo jsou superlativy, kterými se Mad Max dá jasně vyjádřit. Komplexnější příběh zde nebyl vůbec zapotřebí, film má čím překvapit, vyvolává emoce i nenávist, při akčních scénách nedýcháte a při menším klidu si pouze utřete čelo, napijete se coly a než se nadějete jste opět v napětí,stresu a uhýbáte skvělým 3D efektům. Lepší postapo Road movie zde nebylo roky ( Záměrně nezmiňuji žánr akční, protože Berandal je pouze jeden).98% bez pochyby. 2% ubírám, pač jsem doufal, že film bude daleko větší řezničina, jak slibovali, nestalo se. ()
Třicet let je dlouhá doba a George Miller proto nechal původního Maxe daleko za sebou. Nejen, že Mel Gibson až překvapivě moc chybí, protože Hardymu váhavě brumlavé pasáže vůbec nejdou, ale z dozvuků originální trilogie si Fury Road bere to horší. Tedy obvyklou bizarnost, plochost charakterů a fakt, že jde z větší části zase jen o jedno město a jeho osud. Že se tentokrát jede způsobem velkolepým až do posledního záběru, má za následek audiovizuální lahodu v čele s dech vyrážejícím nájezdem motorek, ale bez alespoň jedné skutečně zajímavé postavy se jedná o masakr, který mi v jiném než prvotně akčním plánu zkrátka nic neříká. ()
Toto je môj 3368. komentár, takže to možno niekoho trocha prekvapí, ale... niečo TAKÉTO som ešte nevidel. ()
Bude to znít jako stařecké mrmlání, ale takovéhle filmy se prostě dneska už netočí, a právě v tom lze hledat klíč k zaslouženému unisono nadšení, které "Fury Road" provází. Nový "Šílený Max" představuje se zázemím dnešních technologií realizovaný film z dávno minulé éry - stylem vyznívá jako esence osmdesátkových australských brakovek rozprostřená do podoby epické fresky po vzoru vrcholu éry autorského Hollywoodu sedmdesátých let. "Fury Road" prostě je Millerova "Apocalypse Now" či "Heaven's Gate". V propagační kampani neustále zdůrazňované přízvisko "vizionářský režisér" tentokrát nebylo planou floskulí, ale adekvátním konstatováním, a to ve všech významech slova. Miller se ukazuje nejen jako tvůrce s do detailů promyšlenou vizí, ze které spřádá portrét osobitého a do nejmenších detailů promyšleného postapokalyptického světa, ale současně jako tvůrce zcela propadlý své blouznivé vizi, jejíž záře je současně pohlcující i fascinující. Proto také ačkoli je "Fury Road" stejnou mírou variací původní trilogie i jejím pokračováním, zůstává bytostně osobitá a solitérní. A tak ačkoli fanoušci budou identifikovat různé podobné prvky mezi trilogií a novinkou, film se nikdy nevydá cestou moru současné popkultury, quotespottingu. Není tu žádná recyklace, žádné pomrkávání na fanoušky, žádné odkazy k jiným filmům a popkultuře, ba dokonce ani žádné franšízové elementy. "Fury Road" není exkluzivní a elitářská jako soudobé blockbustery, které podkuřováním různým diváckým segmentům vytvářejí enklávy pravověrných. Miller do naondulovaných a přesofistikovaných vod soudobého mainstreamu vypustil svou běsnící bestii, která si s hřmotem pekelného stroje razí cestu přes všechny poučky o návycích cílových publik, komerční trendy, producentský kalkul a vůbec se neohlíží na to, jak vypadá soudobý blockbuster a co v něm údajně funguje a proč. Film stejně jako jeho svět je současně rozklížený, vyšinutý a přesto zcela koherentní a funkční. Archetypální tříaktový koncept vyprávění je zde převálcován jednou permanentní konfrontací a non stop vypětím (až pak první záběr, kde postavy nejsou v pohybu, či bezprostředním ohrožení a jen spolu mluví, působí jak z jiného světa). Z útrob zdegenerovaného macho žánru akčního filmu vyrůstá matriarchátní podobenství, kde mužské figury překvapivě stojí ve vedlejší roli. A to vše je zasazené do pulzujícího světa, který nenahlížíme zvenku, ale jsme do něj vrženi a mimoděk, doslova na okraji zorného pole zatímco nás postavy ve frenetickém tempu nesou dále, nahlížíme jeho praktické fungování, ale především jeho komplexní mystiku, která vzešla ze všudypřítomného šílenství a bolesti. Miller v jednom rozhovoru uvedl, že měl rád onen pocit, kdy jako malý vyšel z kina a připadal si, že vylezl z horské dráhy a že se na ni chce hned vrátit. Zatímco sezónní blockbustery posledních let se přes diváky jen přehnaly, ale záhy z nich zůstala jen matná vzpomínka na horizontu, "Fury Road" diváky v plné rychlosti nabere a stejně jako hlavního hrdinu je paralyzované a vystrčené před kapotu prožene vřavou vize svého tvůrce. Jestliže postapokalypsa dříve vháněla novu krev do žil archetypálním hrdinským příběhům a pachuť dávno minulé a časem odváté éry westernů či rytířských příběhů nahrazovala opojným příslibem, že právě v budoucnosti s pádem civilizace znovu přijde doba hrdinů (podrobněji zde), pak "Fury Road" ve zkáze světa stejným způsobem znovunastoluje platnost mytologického eposu. Ačkoli zdejší vyprávění vykazuje styčné body s Iliadou a Odysseou, současně svou matriarchální rovinou odkazuje ještě k dávnějším tradicím. Ačkoli pak evidentně podrývá machismus a patriarchát, současně při tom v souladu s řečenou revitalizací archetypů přináší oslavu hrdinství a mužnosti. Jejich zdejší podoba ovšem není toliko klasická, nýbrž stejnou mírou mýticky absolutní ale i postfeministicky komplexní. Když utichne ryk motorů a rozplyne se kouř z výbuchů, ukáže se tragičnost i paradoxnost heroismu nejen Maxe, ale především druhého hlavního hrdiny, jenž se poblázněn mýtem patriarchátu hnal jako běsný vlčák války vstříc branám Valhaly, ale opravdového hrdinství dosáhl až když se oprostil od otcovské figury a přijal role pomocníka a ochránce po boku matek. Neméně komplexně „Fury Road“ pojímá i ženy, které zde po vzoru legendárních matriarchátních společenstev zosobňují nejen život a plodivou či regenerativní sílu, ale také vystupují jako bojovnice. Při tom ale nejsou omezené na jednorozměrný ideál drsňáckých bohyň války. Stejně jako mužské postavy mají každá svůj vlastní příběh a motivace, jež jsou v náznacích patrné z vyprávění, a právě ty podmiňují jejich hrdinství, které je díky své uvěřitelnosti a motivovanosti o to působivější. --- k dalším aspektům filmu viz recenzi pro Cinepur () (menej) (viac)
// Ono je to už v tom názvu. Šílenost, která se nějakým způsobem dostala do kin a tam rozplakala tisíce chlapů po celém světě - protože něco takového v kině za a) nebylo od prvního Matrixu a za b) zase x let nebude, jelikož jedinej, kdo na to šel, bylo těch pár tisíc chlapů. Já si to každopádně užil, jenom s těmi slzami si počkám do dalšího shlédnutí. 8/10 edit:// Nemá cenu chodit kolem horké kaše, ten film je prostě unikátní a zaslouží si plnou palbu. ()
Ne ze bych mel problem s filmem, kde se to dve hodiny rube, ale vazne v dnesni dobe staci jen tohle? V osmdesatkach to byly tri fajn akcni becka, ale dneska uz si myslim, ze by to chtelo trochu vic. Tady si vizualem a trikama hrajeme na nejaky vysokorozpoctovy postapo, ale zazdiva to nehorazne dementni pribeh o ceste nekam, kde zvrat nekdy ve dvou tretinach filmu znamena jen cestu nekam jinam, nebudu vykecavat kam, ale dementnejsi uz to snad bejt nemohlo. Celej scenar vcetne dialogu podle me nemoh mit vic nez tri A4. Nerikam, ze jsem se misty nebavil, obcas se podari nakej cool zaber, obcas je to spravne krvavy a brutalni a akce je vetsinou fajn. Jen to zacne bejt po case trochu stereotypni az otravny, triky obcas zahaprujou a hudba se moc nepovedla. Navic to zrychlovani je otravny prakticky od zacatku. Co se tyce hercu, ty jsou vicemene fajn az na jednoho, bohuzel toho hlavniho, mlcenlivej a obcas neco sislajici Hardy je na pest a to ho ani nemusim porovnavat s Gibsonem. Je sice fajn, ze se Miller na stary kolena vratil k tomu, co mu slo asi nejlip, ale dalsi dil si asi klidne odpustim. ()
Druhé housle. ()
Bizarní, monstrozní a doslova a do písmene šílené (ujeté) ve všech směrech a ohledech. Tahle epicka, nadupaná akční a audovizuální parádička (skutečně velkolepá pocta všem těm klasickým 70/80's béčkovýmpost-apokalypťákům) v čele s klasickým Mad Maxem, kterému ted určitě stoupne sledovanost, šlape jak hodinky a ani na vteřinul díky téměř nonstop-akci (neuvěřitelně kreaitvní, nádherné kaskaderské kusy) nenudí. Tomuto filmu (správnému trashy) nechybělo prakticky vůbec nic (samozřejmě někdo může namítnout, že film mohl mít propracovanější dějovou zápletku, lepší vývoj postav, že tam byly i některé věci které nedávaly moc smysl, pokud ale máte z tohoto soudku už něco málo nakoukáno, tak nadtím jen mávnete rukou a sami uznáte, že tohle vše nikdy není tou hlavní podstatou-prioritou u těchto a podobných filmů). "Zběsilá cesta" je neuvěřitelně špinavý a hlavně pak zábavný film, film který předčil veškerá moje očekávání, a troufám si říct že je to jeden z nejlepších (nebo spíš nejpovedenějších) filmů ve své kategorii, všem trash-maniakům mohu tento kousek vřele doporučit. Dlouho jsem neviděl nic podobného a asi zas dlouho neuvidím jak se zdá, na odreagování a výplach mozku ideální kousek:-) Jo, i já tu musím zmínit toho šíleného magora s elektrickou kytarou šlehající plameny (doprdele co to bylo? mimochodem fakt skvělej nápad - kdy tímto aktem se film už teď zařadil mezi nesmrtelné a pamětihodnotné!) to se jentak nevidí, parádní vsuvka a hurá do akce, která nikdy nekončí! ()
Jo, tohle je RYCHLE A ZBĚSILE a takhle má vypadat letní blockbuster. V podstatě jedna velká oldschoolově akční honička post-apo pouštní planinou, s luxusním carmageddoňáckým vozoparkem a úctyhodnou zásobou nechutností (v čele s bossy - zvláště Skeletor’s and Darth Vader’s love child neboli Nadsmrťák). Tak nějak se dá garantovat, že nic podobnýho jste v kinech dlouho neviděli ani neuvidíte, a že průměrná doba takovou šílenost rozdýchat zabere ještě tak půl hoďky po projekci. Magoří level 1000, přičemž... úplná třešnička na dortu... byl TEN ZKURVENEJ GUITAR HERO! ()
Kastrace dětstkého snu. Hyperakční epická jízda navazující na DÓM HROMŮ, což je můj nejmíň oblíbený díl. Já spíš fandím pomalejší, minimalistější a zlověstnější dvojce a jedničce. ()
Tak ...i když se vyhýbám odjakživa tomuto způsobu komentování filmů, tady činím výjimku leč si nemůžu pomoci... :)) Viděno v kině ve 3D: "Kurevská nadupaná akční jízda, která nemá obdoby ve svým sub-ranku desítky let, možná od původních verzí a ty jsou již desítky let zavátý prachem a pískem!! Od začátku do samotnýho konce kulervoucí, akční námrd, kterej se ženě brutální rychlostí stále vpřed!! Už po čtvrt hodině stopáže jsem si říkal "doprdele to je náser jako kráva a to je teprve rozjezd, co sakra příjde ještě??!!" --- megaoktanová atmosférická NEJLÍP kdy v historii filmu podaná postapokalyptická pesymistická nálož, u které sem jen kroutil hlavou nad tím, že mě v rámci akčního filmu dokázalo něco úplně skoro tak rozsekat, jako se to povedlo Raidu 2ce, i když ty filmy nesrovnávám, srovnávám jen zážitek a požitek z filmu!!! Tom Hardy je zde sice jako Mad Max dost v pozadí, ale to vůbec nevadí, protože všechny postavy jsou cool jako sviň, záporáci vybraní z původní dvojky excelentní, celý je to maximální prasácká pecka, u které můj mozek (nebo to, co z něj ještě zbývá .... :-D ), zažíval jeden orgasmus za druhým a mě přešel craving na všechno, co jsem kdy zkusil ... :))) Tohle se nehorázně povedlo, a i když jsem tomu nevěřil, až doporučení mýho nej kámoše, mne přimělo místo s kámoši jít do hospody, tak si radši sednout bez popcornu do kina a nechat se tam tímto NEJPOVEDENÉJŠÍM remakem všech dob úplně zničit!! ... tohle bude roky čekat na konkurenci a pochybuju osobně, že se jí někdy dočká. Jden z nejlepších filmů, který jsem viděl v životě. Chybělo tomu jen gore, ale na druhou stranu je to výbornej důkaz, že i bez hekťáků krve a roztrhanejch těl, se dá natočil GENIÁLNÍ akční námrd. TEČKA !!! ()
Irituje mě, když někdo tvrdí, že má tenhle film jednoduchý scénář - nebo že dokonce žádný scénář ani nemá a že to je jen o tupý cestě z bodu A do bodu B a zpátky. Ve skutečnosti je ten scénář mimořádně chytrý, což teda logicky vyplývá i z těch detailních storyboardů, který filmu předcházely. Příkladem chytrosti scénáře budiž to, jak se skrz celý film nástroje útlaku měněj v nástroje osvobození – takže třeba řetěz mezi Maxem a Nuxem má na začátku filmu negativní význam, jelikož je svazuje, zatímco v pozdější části filmu má pozitivní význam, jelikož skrz řetěz vytáhnou zapadlý kamion. To samý krev, která má na začátku negativní význam, jelikož Max napájí Nuxe, zatímco posléze má pozitivní význam, když Max napájí Furiosu. Nebo první výměna pohledu mezi Furiosou a Maxem při honičce na začátku, kdy je Max ještě přikurtován k autu Nuxe a Furiosta po něm hodí takový soucitný pohled, a posléze tatáž výměna pohledu mezi stejnými postavami na konci, kdy naopak háže Max ze svýho auta soucitný pohled na zraněnou Furiosu. Dál tu je tisíce všelijakých pozoruhodných detailů, třeba ten feministický rozměr nebo symbolika masek u záporáků (Bullet farmer je orál-anální sadista, People eater orální lidožrout, a Joe anální shromažďovač mléka, ženských a dětí). Osobně si myslím, že takhle zdánlivě jednoduchý filmy, ale s obrovským přesahem a symbolikou, jsou lepší než ty, který mají zahuštěný děj všelijakým hnojem, ale bez přesahu a nějaký možnosti výkladu. A přesto vám bude řada lidí tvrdit, že je tenhle film o tupý cestě z bodu A do bodu B a zpátky – ano, mrdání je taky o tupým pohybu tam a zpět, a přesto kolem toho postavil Freud novou epistému. ____ Tenhle film má jednu zvláštnost, a to tu, že auta tu jedou pořád rovně. Skoro se tu nezatáčí. Auta tu tím připomínají pohyb kamery, která, je-li na kolejnicích nebo přímo na ramenu nějakýho SUV džípu, taky jede rovně, a jenom otáčí objektivem za svým cílem podobně jako řidič svýma očima. Takže to, co ty auta zabírá, tedy kamera, si je principiálně dost podobný. Oboje se zrcadlí. Jinými slovy namísto toho, aby ten film stavěl na vztahu divák/film, staví na vztahu kamera/film. To je celkem unikátní věc, protože vztah divák/film provází snad každý film a vlastně celý dějiny kinematografie, jelikož se všichni pořád ohlížejí na diváka, aby se správně identifikoval s postavami a vpil se do děje atd. atd., mimo to podle řady myslitelů můžeme film chápat jako médium, které v některých případech slouží jako velmi sofistikovaná reprezentace lidské mysli, vzpomínek, představa a kdoví čeho ještě, jinak řečeno filmy jsou vlastně takový „stroje na vědomí“. A právě proto je nutný ocenit, že tenhle film namísto toho, aby zrcadlil diváka a film, tak zrcadlí kamery a film, respektive kamery a auta. Když to trochu zveličíme a hodíme do metafory, tak tohle zrcadlení rovněž připomíná později s oblibou tradovanou souvislost filmové kamery s dějinami automatických zbraní („transport obrazů pouze odráží transport nábojnic“). Faktem nicméně je, že v tomhle filmu to zrcadlení má ryze praktický reálný rozměr, jelikož kamera na kolečkách nebo na ramenu SUV džípu odpovídá autu, a honičky tu zabírají značnou část stopáže. Ostatně je chyba zrcadlit přímo diváka, je to takový přímočaře tupý, a je naopak dobrý se k tomu divákovi dostat oklikou. Koneckonců ti největší režiséři, a to mají společný všichni do jednoho, na nějakýho diváka kašlou, a řídí se zásadně vlastní intuicí, jak je patrný třeba z publikace Lekce filmu od Tirarda, kde se na tom všichni nezávisle shodují. ____ Takže abych to shrnul, tenhle film stojí na zrcadlení. Jednak se tu zrcadlí ta tzv. cesta tam a zpět, ale s tím, že druhá půlka je odlišná od té první v různých chytrých detailech (řetěz, darování krve, výměna pohledu atd., viz výše). Není to prostě nudná symetrie, ta funguje tak maximálně v kulturistice, kde je nutný mít dokonalý souměrný tělo, tady jsme ale na poli umění, kde jsou různě chytré asymetrie a variace žádoucí, viz slavná Mona Lisa, kde krajina nalevo a napravo od portrétované ženy také není zcela symetrická, ale lehce pokřivená, jakoby se odrážela v rozbitým zrcadle. Za druhý se tu zrcadlí nikoliv divák a film, jak je běžný, ale kamera a film, ve smyslu toho, že pro filmovou kameru je velmi přirozené a je to rovněž velmi filmové a dobře to vypadá, když kamera jede po kolejnici nebo na ramenu nějakýho SUV džípu a rozhlíží se kolem – připomíná tím auto. A tenhle film je jak známo taková jedna velká honička. Právě kvůli tomuhle zrcadlení kamery a aut jsou podle mě honičky v tomhle filmu tak intenzivní a esenciální – a až sekundárně kvůli choreografii, storyboardům či režii, byť samozřejmě nepopírám, že na tomhle filmu dělali mimořádně talentovaný lidi. ____ Kino 6x (sám, s Filipem, znova s Filipem a s Tomášem, s Monikou, s Barborou, s Pavlou) () (menej) (viac)