Réžia:
J.C. ChandorScenár:
J.C. ChandorKamera:
Frank G. DeMarcoHudba:
Nathan LarsonHrajú:
Kevin Spacey, Paul Bettany, Jeremy Irons, Zachary Quinto, Penn Badgley, Simon Baker, Mary McDonnell, Demi Moore, Stanley Tucci, Aasif Mandvi, Ashley Williams (viac)Obsahy(1)
Čo sa odohralo v riskantnom svete finančného sektora deň pred globálnou krízou v roku 2008? Štyridsaťosem hodín zo života ôsmich finančných investorov z Wall Street, ktorých reakcie a rozhodnutia formovali našu globálnu budúcnosť. Erica Dalea, šéfa úseku správy rizík, nečakane prepustili po 18-tich rokov vyčerpávajúcej práce, a s ním aj osemdesiat percent finančníkov pracujúcich na jeho poschodí. Lenže nikto netušil, že v Ericovom počítači tiká nastražená bomba. Bomba v podobe analýzy, ktorá nemilosrdne ukazuje, že firma stojí na pokraji nepredstaviteľnej krízy. Straty prevyšujú hodnotu majetku firmy. K destabilizácii ekonomickej situácie došlo vďaka obchodom s hypotekárnymi istinami s fixnou sadzbou. Ericov podriadený Peter informuje o situácii svojho kolegu, a tiež šéfa obchodného oddelenia a finančného riaditeľa Rogersa. Krátko po polnoci zvolajú mimoriadnu poradu najvyššieho vedenia firmy. Situácia na Wall Street sa začína vymykať spod kontroly bankárov. Bohatí a mocní muži sa však neštítia žiadnych špinavostí, záchrana ich vlastných miliónov je pre nich prioritou, a to bez ohľadu na globálne dôsledky. (TV JOJ)
(viac)Recenzie (473)
Je jedno, aký štýl práce presadzujete a dodržiavate, keď prídu na stôl existenčné rozhodnutia, vyberiete si cestu maximálneho možného osbného profitu bez ohľadu na vybudované zásady, je to nevyhnutné, sebazachraňujúce, povzbudzujúce, šikovné, kruté, nespravodlivé, frustrujúce, nasraniahodné, ale je to fakt, lepšie ako na obraze prepukajúcej krízy sa to možno ani nedalo zobraziť, fúra kvalitného hereckého obsadenia a výrazná réžia tomu dali patričný punc a my sa len môžeme rozladení a nazúrení čudovať, že sme zase na tej nesprávnej lodi, takže 80%. ()
Když Lehmanovic bráchové namixují děsně výhodné investiční balíčky, ve kterých se za bukem schovávají přehřáté hypotéky, jež byly přiklepnuty kdejaké socce a bezdomovci, co toužil mít svých stopadesát čtverečních metrů na předměstí a splácet se chystal vracením prázdných flašek, je z toho cítit nějaká židovina. Ale co. Ti volové vědí kupodivu hovno o tom, co je volatilita, a když to náhodou půjde do hajzlu, vždycky se najde nějaký debil, co to koupí, místo třista mega vyděláme dvě stě, což na pohodlný důchod na Kajmanech snad vystačí. A přinejhorším jim tam ten černoušek nalije pár miliard z daní těch, co jim pozabavuje baráky, aby se mu nezhroutil chozrasčot. Docela milý Teufelkreis. Spekulativní, parazitičtí zmrdi, co se pakujou přesouváním virtuálních peněz budou nadále v bavlnce a plebs může klidně pár let žrát omítku. Jo, jo, velcí kluci a ty jejich zábavné hry! Místo, aby druhý den viseli na kandelábrech, vysmahnou si ze státních podpor macaté bonusy a Dolce vita může pokračovat v nejhorším případě na nějakém roztomilém karibském ostrůvku. A vy ostatní hlavně dál plaťte daně, idioti!! ()
Oscar 1 nominace: Scénář ... ... ... Zlatý Medvěd - výběr ()
Okrem Spaceyho psa a Bettanyho výpočtu, na čo utráca prachy, osobných línií precízne zbavená, no pritom dostatočne prežitá finančnícka dráma. Zdanlivo sa všetko deje v pohodičke, nikto príliš nezvyšuje hlas, ale vnútorným napätím to len tak srší. Herci samozrejme bez chyby, najlepšie je Kevinovo vychutnané: "What?" ()
Co jsem tu taky čekal jiného? Banda finančníků, ztvárněná bandou skvělých herců, zde předvádí absolutní lidské dno, jen bohužel s trochu nudným průběhem, který nezachrání ani nejlepší monolog filmu připsaný Jeremy Ironsovi na konci filmu. A pak, že je recese přirozeným procesem hospodářského cyklu...:-) ()
║Rozpočet $3,5milióna║Tržby USA $5,354,039║Tržby Celosvetovo $19,504,039▐ /45%/ ()
Burzovní remake Glengarry Glen Ross? Obdobně strohé, chladné, prázdné, ale perfektně obsazené. Jinak naprosto zbytečné a pro někoho, kdo se o (tu poslední) krizi zajímá, nepřináší film nic nového ani objevného. Oproti druhému Wall Street zde chybí tah na bránu a hlavně zaujetí, takže ko dává leda tak Chandor sám sobě, za promarněnou šanci na něco víc, než průměr. ()
Pochopitelne aj pre cloveka, ktory netravi denne cas za monitorom sledovanim kurzov (pre nich mozno meistami az prilis popisne zjednodusujuce). Podstatnejsia je vsak skutocnost, ze cele je to zabalane do funkcneho dramatickeho havu s plejadou uveritelne zahranych postav. Wall street 2 dostava priamy KO direkt. ()
Znepokojivý pohled na pragmatickou tvář kapitalismu, kdy když jde do tuhého, tak se jde přes mrtvoly. A právě ona pragmatická chladnost v přístupu k neřešitelnému problému, kdy je to čistě o tom zda (ne)být tím prvním, kdo vyběhne ze dveří domnělého blahobytu a rozpoutá paniku ovlivňující celý (nejen) finanční svět, je na tom nejpůsobivější. Mohlo to být plné plamenných deklamací, zvýšených hlasů, brekotu, bouchání do stolu a házení věcí (a s tímto ansámblem by to asi i tak prošlo), ale není, protože takto to nechodí. V tomto je chladná korporátní kultura zachycena velmi přesně. Což neznamená, že je to emocí zbavené. Jsou tam pod povrchem jasně cítit a vytváří vnitřní tenze mezi jednotlivými skvostně napsanými i zahranými postavami. A právě na nich "morální" stránka toho všeho stojí. Ano, je to ve své podstatě "pouze" divadelní komořina o pár hercích klábosících jedné noci nad stolem/počítačem/kávou o byznysu, ale jde o to, jak dobrá ta "pouhá" divadelní komořina je. A tahle je setsakra dobrá, srozumitelná i naprostému laikovi ve finančních otázkách (protože je to hlavně o postavách) a především výtečně napsaná. ()
Tenhle film se sice nějakým způsobem dotýká světové finanční krize, jejíž počátky vykresluje (rozhodnutí banky Lehman Brothers odprodat toxické balíčky a nakazit jimi celý svět), nicméně hlavní téma je mnohem zásadnější a radikálnější. Týká se kinematografické krize. Tomuhle filmu se totiž nedá upřít jeden naprosto geniální postřeh týkající se toho, proč nemůžou fungovat filmové postavy a proč je vlastně každý film předem „odsouzen“ k nezdaru. Je to skoro až na Nobelovku, nebo nějakou cenu. Jde o to, že když se díváme na filmovou postavu, tak sice zhruba víme, co si cítí, jenže nevíme, co si myslí. K jejím pocitům máme sice pořád nějaký přístup, můžeme je identifikovat na základě obličeje či pohybů těla, ovšem do hlavy nikdo nikomu nevidí. V Margin Call se tenhle možná triviální fakt odráží v tom, jak neskutečně toporným způsobem musí postupně každý z podřízených vysvětlit svému šéfovi nastalý problém: Zachary Quinto Bettanymu, Bettany Spaceymu, Spacey Simonu Bakerovi a Simon Baker Jeremy Ironsovi (ten řetězec jde mimochodem v druhé půlce pak zase zpátky dolů, když se šéfové snaží přesvědčit své podřízené o správnosti nekalých rozhodnutí). Vzhledem k tomu, že nám kinematografie není s to zpřístupnit myšlení postav, ale jen jejich emoce, probíhá zde tohle vysvětlování dosti komickým způsobem ve stylu „Prostě mi to vysvětlete v prosté angličtině. A prosím mluvte, jako byste mluvil k malému dítěti.“ Tvůrci k takovému postupu sáhli samozřejmě i kvůli divákům, tudíž udělali ze špičkových bankovních analytiků malinko blbce, jimž se musí vše vysvětlovat polopatě, nicméně ten film nám tím hodně říká i o tom, jak vlastně funguje, respektive nefunguje kinematografie. Zatímco emoce postav jednoduše vidíme a rozpoznáme, pro což hovoří i dnes veleoblíbená teorie zrcadlových neuronů, která tvrdí, že pozorování nějaké činnosti v nás vyvolává stejné pocity, jako kdybychom tu činnost sami vykonávali, tak o myšlení filmových postav nevíme vlastně vůbec nic. A potýká se s tím nejen tenhle film, ale třeba i detektivky ve známých a rovněž notně toporných závěrečných scénách, ve kterých detektiv shromážděným postavám objasňuje svoje úžasné dedukce. Jistě, v literatuře něco takového fungovat může, avšak v kinematografii, kterou charakterizuje především vizualita a kde nemají „mluvící hlavy“ co pohledávat, to je o poznání problematičtější a rušivější. Řešení této nemožnosti dostat se postavě do hlavy přesto existuje: buďto postavu zcela vyprázdnit a nechat ji vyplnit někým jiným, jak to známe z počítačových her, anebo ji naopak extrémně zdůraznit, třeba u frontmana na koncertě je celkem jedno, co si myslí a co se mu honí hlavou, protože hudba a text je jasně slyšitelná. Film si s tímhle zatím neví rady a možná je to jedna z výzev do budoucna, akorát by se tím asi dost radikálně změnilo celé to médium, takže by již nešlo ryze o film, nýbrž o nějakou zásadnější inovaci posouvající celou kinematografii kamsi úplně jinam. Do té doby bude kinematografie hlavně na pocitech a emocích postaveným fenoménu, který divákům mozek nikdy dvakrát namáhat nebude – proto vždycky říkám, že jestli se chce člověk dozvědět něco o světě, jak funguje, ve filmech mu to rozhodně neřeknou. Ani v těch dobrých. Nakonec i Margin Call staví na vypulírovaném povrchu, doslova si libuje v záběrech nočních ulic, přesně rozestavených skleniček a lahví v baru, různých skel a svítících monitorů. Celý ten film svým vizuálním pojetím vlastně připomíná takový monitor risk manažera či akcionáře, jemuž ale nikdo nerozumí. Vizuál toho filmu je metaforou pro Lehman Brothers, kde se něco dělo, ale nikdo nevěděl, co přesně. Filmy jsou prostě jako zrcadlo, které se však v jednom podstatném bodě od zrcadla liší: třebaže se do něho může podobně jako do zrcadla cokoliv promítnout, existuje jedna věc, jedna jediná, která se v něm nikdy neodrazí: lidská mysl. () (menej) (viac)
,,JAKMILE SE TO ZVRTNE...BUDE TO... BUDE TO KURVA OBROVSKÉ“. ,,JAK OBROVSKÉ?“....... /// Když se historické indexy limitů volatility ocitnou mimo standardní VAR model, na kterým je založena činnost firmy hráčů s čísly na monitorech, orosí se čela několika miliardářů. (A teprve pak se zpotíte cestou na pracák vy...) Co se asi tak děje, když těmhle obchodníkům začne chcát do bot? ,,ZAPAMATUJTE SI TENTO DEN CHLAPCI!“ Parádní obsazení, skvělá (až neuvěřitelně napínavá) atmosféra okamžiků, kdy se obchodník s čísly (který nedávaj smysl) mění v obchodníka s pytlem sraček, plná srozumitelných (ač to tak nevypadá) dialogů. Vždyť o nic nejde. JSOU TO JEN PENÍZE. Kusy papíru s obrázkem. Pochopit, jak se to dokázalo všechno takhle posrat z toho asi nedokážu, ale jako výbornej doplněk k dokumentu ,,Finanční krize“ můžu doporučit. Zvlášť, když na tomhle zmatku se bude dát vydělat dost peněz. Tak zase příště... /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Lékařská péče mýho psa mě stojí litr (babek) denně. 2.) Finanční krize? Neznám. 3.) Končím ve firmě a přemejšlím, o jaký si mám říct odstupný. 4.) Thx za titule ,,fčelí medvídek“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR ne AKCE ne NAPĚTÍ * ()
It´s a mon/k/ey business:) ()
// Zajímavej výlet na začátek té naší finanční krize, odosobněnej a přesto tíživej zároveň - nakonec to stálo a padalo na hercích a v tomhle případě musím říct, že se to vyplatilo, Tucci, Bettany, Spacey, Irons.. všichni naprostá extratřída. Z ničeho vzniklo něco a já můžu jen uznale kývat hlavou. 4* ()
Obří výprodej banky Lehmanových bratrů způsobí krach cenných papírů po celé světě. Film s Kevinem Spaceym poutavě popisuje poslední hodiny do finanční hypotéční krize roku 2008. Heslo nejvyššího šéfa „Be first. Be smarter. Or cheat.“ lze aplikovat na všechna odvětví podnikání nebo her. ()
Mejdan skončil, kapela dohrála, podtrhuje se a sčítá - a že jste do tohohle podniku chodili posledních pár let na sekeru? Tož v každým podniku se jednou platí a teď to budete mít i s úrokama na rozdíl od největších pařičů, co svoje mejdlo akorát přesunuli na Kajmanské ostrovy... Cílenost bravurního filmového kousku s vysoustruhovanými hereckými výkony na druhou signální narušil jen Spaceyho pejsek a středněvěký splín, dopad na diváka nenarušuje nic. ()
"Pokud to chceš v životě někam dotáhnout, musíš věřit, že jsi nepostradatelný." Mám-li uvěřit tomu, že pouze bystré oko jednoho raketového inženýra jednou v noci přivedlo křivé kravaťáky k nekompromisnímu útoku na moji peněženku, tak tomu zcela nevěřím. Nicméně jako jeden dílek hnusné skládačky tento snímek beru a pár adeptů na smrt utopením v toxických derivátech jsem si v něm také našel. ()
Nové Wall Street se nekoná. i přes vynikající obsazení jde jen o poměrně nicneříkající angažovanou agitku. Aniž by bylo přesně jasné, o čem chce vypovídat. ()
Costa Gavras nebo Oliver Stone zkritizovali kapitalismus efektně a nestřídmě, tak nějak ve velkém stylu dravých bezkrupulózních byznysmenů, do kterých se strefují. Margin Call je naproti tomu snímek komorní a věcný, má spíš televizní vizáž a odehrává se v prostředí několika místností bohaté makléřské společnosti. Její vedení se musí vyrovnat s nepříznivou zprávou jednoho analytika, který jako první odhalil, že několikaletý burzovní mejdan se chýlí ke svému konci. Manažeři musí rychle najít skulinu z bezvýchodné situace a je celkem jasné, že udělají cokoliv, aby ztráty sčítal někdo jiný. Lidská rovina, jak se vypořádat se ztrátou dosavadních jistot a strachem z odpovědnosti za selhání, je stejně zajímavá jako rovina společensko-kritická (šokující výše manažerských platů a dalších bonusů, cynická pragmatičnost těch, co jsou ochotni prodávat "cenné" papíry s nulovou hodnotou). Film se vrací k samotnému počátku hospodářské krize v roce 2008 a ukazuje poslední hodiny předtím, než nastal masový výprodej a panika na burze. Margin Call nepodává nové téma, ale pracuje s ním civilně, přesvědčivě a účinně. Celkový dojem: 90 %. ()
Z hereckého hlediska je to paráda (a zdaleka nejen kvůli Spaceymu, jak jsem se původně bál). Postavy jsou dostatečně životné a překvapivě nepotřebují nějaké zvláštní rozvíjení osobních linek (naopak, kupříkladu Samův problém se psem je sice symbolický, ale v podstatě nadbytečný). Problém snímku vidím jinde, a to v jeho atmosféře. Čekal jsem nějaké napětí, něco strhujícího, ale ničeho podobného se mi ve výsledku takřka nedostalo. Všechno šlo postupně do háje a já přitom necítil nějaké mrazení z budoucích důsledků či třeba alespoň obavy o postavy (jejichž morální vystřízlivění vyšumělo též dost do ztracena). Možná to měl být záměr, ale podat takhle fatální události podobně nevzrušivým způsobem považuju za odfláknutí, a tvůrci si tak (znovu) jen můžou blahopřát, jak kvalitní casting se jim podařil, protože v podstatě jen díky němu film nezapadl do vyloženě šedého (pod)průměru. Mně ovšem tenhle jejich kalkul vůbec nevoní a s hodnocením se tak zastavím na lepších 3*, výš ani ťuk. ()
Už T.Baťa dobře věděl, že příčinou finanční krize je morální bída a všichni můžeme vidět, že nám ta četnost hospodářských úpadků začíná houstnout.. Přiměřeně chladné, precizně zahrané, detaily z osobního života zbytečně rozptylující (ale vždyť já věřím, že investiční bankéř může mít city). Takový věcný prequel Killing Them Softly a Cronenbergova Cosmopolis, v němž Vulkánec doplní vzorec a jedno mejdlo končí. Netřeba však věšet hlavu, další brzo začíná.. Od Chandora nikterak odsuzující focus na žebřík světa finančnictví a jeho dva zvláštní paradoxy: 1.) s čím nižší příčky spadnete, tím více to bolí, 2.) od určité příčky už nefunguje gravitace, protože máte na to, abyste si ji zaplatili.. Potěšilo ta nejistota, jestli je to zlá můra, či probuzení ze snu a taky že nikdo napříč hierarchií neskrýval, že motiv vlastních peněz je až prvořadý. Nebyli bychom jiní. Jenže bez ohledu na to, jak muzika vyhrává, není čas jít projektovat mosty? ()
Reklama