Réžia:
Simon CurtisScenár:
Adrian HodgesKamera:
Ben SmithardHudba:
Conrad PopeHrajú:
Michelle Williams, Eddie Redmayne, Kenneth Branagh, Judi Dench, Emma Watson, Dominic Cooper, Julia Ormond, Dougray Scott, Derek Jacobi, Zoë Wanamaker (viac)Obsahy(1)
Film Můj život s Marilyn Monroe nabízí neobvykle intimní pohled na hollywoodskou ikonu a její spontánní emotivní vztah s mladým mužem, který jí rozuměl víc než kdokoliv jiný. Začátkem léta 1956 vkročila americká herečka Marilyn Monroe poprvé na britskou půdu. Během svatební cesty s manželem Arthurem Millerem, známým americkým dramatikem, přijela Monroe do Anglie natáčet snímek Princ a tanečnice. To samé léto se třiadvacetiletý Colin Clark poprvé v životě zúčastnil filmového natáčení. Clark, čerstvý absolvent Oxfordu, měl ambice stát se filmovým režisérem, ale zatím se musel spokojit s drobnými produkčními pracemi. O čtyřicet let později sepsal ve formě deníku svoje zážitky z tohoto natáčení a knihu nazval: „Princ, showgirl a já“. Jenže jeden týden v jeho zápiscích chyběl. Teprve po několika letech Clark prozradil proč. V dalším pokračování životopisu s názvem „Můj týden s Marilyn“ popisuje skutečný příběh jednoho nezapomenutelného týdne, který strávil ve společnosti největší světové hvězdy…týdne s Marilyn. (oficiálny text distribútora)
(viac)Recenzie (365)
Komorní způsob točení bez komorní atmosféry. Nerozhodnost co chci vlastně natočit a ukázat ve výsledku sklouzavá k povrchní sondě do života sexsymbolu 20. let. Vzhledem k nepřítomnosti zápletky a v podstatě absenci děje je kámenem úrazu právě to, že film nenabízí kompaktní hluboký pohled nebo aspoň právě tu komorní atmosféru, která by tomu dala punc dobrého filmu. Škoda, protože Můj týden s Marylin není špatným filmem, jen se mu těžko odpouští, že mohl být mnohem mnohem lepší a stačilo málo. Takhle si vzpomenete akorát na opravdu precizní herecké výkony skvělé Michelle Williams, Kennetha Branagha, Julie Ormond a Judi Dench. Což vlastně není tak málo, protože kvůli nim stojí za to vidět film především. 60% ()
Oscar 2 nominace: Herečka HR - Michelle Williams, Herec VR - Kenneth Branagh ()
Dlouho jsem neměl takové potěšení z hereckého výkonu, jak zde v případě Michelle Williams. Ta sice postrádá tu sexy jiskru, jako měla skutečná Marilyn Monroe, ale zato dokonale odkoukala její gestikulaci, pózy a herecké manýry a ta řada filmových ocenění, kterou si Michelle za to odnesla, je zcela zasloužená. ()
Tak z tohohle se nikomu nepostaví. Marylin se tady chová jako VIP obyvatelka chovný drůbežárny, romantiku za tím nevidím ani omylem, tu bych viděl, kdyby Colin hned od začátku byl neochvějně zamilovanej do Emičky a nechoval se jako člověk co má v hlavě místo mozku lžíci. Protože se film tváří jako, že to celý byla skutečnost tak mě je za tuhle sortu lidí dodatečně trapně. Pokud jde o mě tak týden s Marilyn bych z fleku vyměnil za víkend s Emičkou, pokud jde o Michelle, tak mě teda Marilyn přišla mnohem živelnější než bylo její ztvárnění MM. Za povedený považuju dialogy a dobovou atmosféru. ()
Ak tvorcovia chceli ukázať, aká bola Marilyn jedinečná, podarilo sa. Michelle sa snaží, fakt áno, a zrejme toho Oscara dostane. Ale vedľa MM je nielen škaredka, ale hlavne jej chýba tá povestná iskra, ktorá MM delila od bezvýznamnej sfetovanej kurvičky. Našťastie je to asi jediná výraznejšia vada filmu. Svižné, ľahkonohé, po povrchu (s občasnými hlbšími názvukmi) kĺžuce, ale očarujúce a príjemné. A hlavne skvele obsadené. Branagh je v úlohe Oliviera samozrejme na posratie dokonalý, už len kvôli nemu to stojí za videnie. Takisto Judi Dench a Julia Ormond aj na malej ploche strhnú. ()
Nějak nemůžu přejít to Marilyn chování. Uznávám, že v té době se k sobě lidé takhle chovali, ale Marilyn tu veškerou dobrou náladu měla vyhnanou drogami a od toho se to pak také odvíjelo. Film roste a klesá spolu s Marilyn, kterou na jednu stranu naprosto perfektně zahrála Michelle Williams. Popravdě jsem se ale raději podíval na slečnu Emmu. A to ve filmu měla spíš takovou podružnou roli. I tak musím uznat, že film je to poctivej, takovej poctivě Britskej. Má v sobě takovou tu typicky britskou galantnost, která je hezká a fajn, ale snadno unudí až uspí. ()
║Rozpočet £6,4milióna║Tržby USA $14,600,347║Tržby Celosvetovo $35,057,696▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $1,703,047║ Tržby za predaj DVD v USA $6,411,506║ Malá komorná dráma kde robí krásny rozmach postava Marilyn Monroe v podaní veľmi dobrej Michelle Williams(rád by som tam videl Scarlett Johansson ako by to zvládla, škoda), je taká aká ma byť, čarovná, žiarivá, oslňujúca. Slušné obsadenie. /75%/ ()
Chybělo celkem málo a tenhle film byl dobrým dramatem o ničivé aureole hvězd i cirkusu, který z lidí dělá herce i v nejobyčejnějších situacích. Monology Kennetha Branagha to v sobě místy mají, ten náboj ušlechtilé tragiky jeviště, kterou kdysi tak krásně vydechl velký William. I Michelle Williams je v roli paní s podfouknutou sukýnkou vynikající - je v ní kus sexy bytosti, která hypnotizuje svět kolem sebe i labilní a odporné trosky, s níž by si Iveta Bartošová určitě v lecčems rozuměla. Film na jednu stranu chce ukázat odvrácenou stranu showbyznysu, na druhou stranu se nostalgicky kochá a dojímá celým divadlem. Ty dvě tendence jdou proti sobě a tříští jedna druhou. The Artist zvládl tohle dvojí pnutí syndromu zlatého věku vyvážit hravou formou, do níž se vejde i ironický nadhled, zasloužilá klasicistní fasáda Curtisova filmu ale nic podobného nezvládne. Je těžká, plná zbytečného kýče a vizuálních frází. Tam, kde film začíná být dobrý (protože jde nad upocené melodrama o klukovi z davu, který se dotkl hvězdy), si vždy záhy připraví ústupovou sentimentální cestu. Je to tak velkolepá promenáda britských legend, nádherného přednesu a charakterů, které v sobě mají tolik patosu a teatrálních manýr, že nedohlédnete to jejich "druhé já", o němž občas zmateně mluví... Škoda. ()
Možná interpretace celovečerního debutu Simona Curtise se štěpí do dvou větví, jednak lze ve filmu spatřit reflexi onoho příslovečného Kunderovského hledání nesmrtelnosti, jak se o ní přesvědčil už autor předlohy, kterému pouhý náznak milostného románku s MM zajistil místo na Panteonu nesmrtelných, s čímž je spojena i interpretační větev druhá, tedy tázání se po smyslu a hodnotách našeho konání a světa a společnosti obecně. Marilyn Monroe představuje všechno to povrchní, krásné, mladé, pomíjivé, což paradoxně v případě hollywoodské hvězdy zakonzervované v časoprostoru pouhého krátkého výseku jejího života znamená absolutní, ikonickou a nesmrtelnou slávu. Ikona MM se stala nesmrtelnou, skutečná Norma Jeane Mortenseová byla zapomenuta. ,,Když jdu spát, mám na sobě jen Channel No.5" Slzy na její tváři už se do slavného výroku logicky jaksi nedostaly... ()
,,ŘÍKEJ MI MARILYN“..... /// Už od samotnýho úvodu to má švih a tempo. E. Redmayne je pohodovej ,,zajíc“, ale všechno je samozřejmě podřízený příjezdu héérečky. Zajímá vás, jaký to je bylo bejt nejslavnější ženou na světě? Zajímá vás sonda do duší ,,těch kolem“ (ba dokonce i samotnýho sira Lawrence Oliviera)? A samozřejmě ještě je tu Colin a jeho něžný zoufalství. Roztomilá filmová pocta (ty vole, tolik poct v jednom roce, to vypadá na konec světa!!!), návrat do časů zbožňované (a nenáviděné) Marilyn Monroe – jako filmový ,,retro“ funguje parádně! Okamžiky s Marilyn vyvolávají potutelnej úsměv (nebo pocity štěstí?) a vůbec mě nevadí, že si občas připadám jako šmírák. Podlehnout ji bylo tak snadný!!! ...(jistě i pro chlapa mejch kvalit !!!) Parádní obsazení, korunovaný hereckým exhibicionismem Michelle Williams. Je mi celkem u prdele, že ostatní TO tam neviděli. Že TO necejtili. Jsem starší osoba a na svý platonický vztahy mám už nárok. /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Miluju M. M. ale ujíždím hlavně na tomhle. 2.) Nevěřím, že může někdo ( no tak dobře – ženská!!) motat hlavu i 40 let po smrti. 3.) Thx za titule ,,Stuďo“. /// PŘÍBĚH **** HUMOR * AKCE ne NAPĚTÍ * ()
Začátek je skvělý, ale nikam nesměřuje. Druhá polovina už je pak jen nekonečné opakování stejných frází. A nejvíc mě mrzí, že snímek vlastně Marilyn samotnou jinak nepředstaví, zůstane stejnou enigmou od začátku do konce. Za těch sto minut jsem se o ní dozvěděl to samé jako z článku v Rytmu života. A na cokoliv jiného je to moc povrchní. ()
Pravděpodobně se léčím ze všech svých posedlostí různými femme fatale. --- Film sám je tak povrchní, jak to jenom jde - a já ani nemůžu přijít na to, jak dokončit tuto větu, natož si rozumně vysvětlit, proč jsem na film vůbec koukala. (Nerozumné vysvětlení - Eddie Redmayne, který zde funguje jenom jako fotka na krbu, ostatně jako všichni ostatní herci.) ()
Pôvodne som chcela v úlohe slávnej Marilyn Monroe vidieť Scarlett Johansson, ktorá sa jej vizuálne viac podobná a disponuje tým nezameniteľným koketným šarmom, no napriek tomu ju Michelle Williams stvárnila priam famózne - celkom presne si osvojila Marilynin pôvab, zvodnosť a vzrušujúce gestá. Okrem toho ma vždy zaujímali filmy zo zákulisia a natáčania a sledovať rovnako excelentného Branagha v úlohe cholerického Laurenca Oliviera bolo neskonale perfektným zážitkom. ()
Když se v období kolem Vánoc v kinech objeví film založený na skutečném životním osudu někoho slavného a když v tomto filmu hrají lidé jako Judi Dench a Derek Jacobi, divák očekává, že se bude jednat o snímek řvoucí v každé minutě: "Dejte mi Oscara za nejlepší film!" My Week With Marilyn se nicméně nesnaží ani předstírat, že by chtěl alespoň nominaci. Ano, Michelle Williams si ji pravděpodobně vyslouží, ale nedivila bych se, kdyby všichni ostatní vyšli tentokrát naprázdno. Ne snad proto, že by zbylé osazenstvo hrálo špatně; oni jen prostě nemají co hrát. Nová Králova řeč se zkrátka po stránce scénáristické nekoná, a i když je krásné sledovat film s podobnou koncentrací současné Shakespearovské smetánky hrající starší část Shakespearovské smetánky, nic to nemění na tom, že jejich postavy bohužel neprochází téměř žádným vývojem a jsou vykresleny až příliš plytce. Stejně tak je po režisérské stránce až trestuhodné, že nejlépe, nejambiciózněji a nejzapamatovatelněji vyznívají přetočené scény původního filmu, že pan Simon Curtis cítí potřebu umísťovat hrdiny zásadně do centra obrazu (co kdyby se divák začal ztrácet!), že si nedokáže odpustit nejen zbytečné, ale i naprosto rušivé dobové záběry (ale ony tak hezky navodí atmosféru!), že není konzistentní po vypravěčské stránce (necháme hrdinu mluvit prvních dvacet minut a pak zase až na konci) a že si nedokáže pohlídat ani některé základní detaily. Protože stejně jako z promo fotek snadno poznáte, že Ken Branagh na levé ruce většinou nosí svatební prstýnek (přitom by průměrný grafik dokázal fotku vyretušovat), tak si i ve filmu při některých záběrech zblízka všimnete, že spodní ret není tak docela jeho vlastní nebo že v jiné scéně (také close-up) mění barvu obočí podle toho, která kamera ho zrovna zabírá. Možná jsou to jen drobnosti, jenže i drobnosti nakonec určují dojem filmu. A to říkám jako člověk, který byl už jen kvůli námětu a obsazení připraven vychvalovat tento film do nebe a Kennethu Branaghovi posílat imaginárně pátou Oscarovou nominaci. Pokud ji však letos získá, pak to bude pouze jeho dokonalým napodobením Laurence Oliviera - jeho přízvuk ve scénách, kde hraje Laurence hrajícího prince, je úžasný - a rozhodně ne kvůli Oscarovému potenciálu postavy, kterou hraje. Tento film totiž nestojí na ději, ani režii, ani vývoji, ani vizuální stránce. Nýbrž prostě jen na popularitě postav, které zobrazuje, a na hercích, kteří je hrají. Nedůležitá poznámka: Když Ken recitoval v závěru filmu asi nejslavnější úryvek z Bouře od Williama Shakespeara, došlo mi, jak moc by mu za nějakých deset let slušela role Prospera. Dodatek 1. prosince 2011 Po druhém zhlédnutí přihazuji čtvrtou hvězdičku. Poté, co jsem totiž viděla původní předlohu, přečetla si více o vztazích mezi jednotlivými postavami a věděla, co mám očekávat, mě My Week With Marilyn bavilo mnohem více. Pořád bych si sice přála, aby se scénáristé zaměřili na něco zajímavějšího než obyčejný týden v životě nejobyčejného člověka, nicméně všechno mi tentokrát přišlo mnohem vyváženější, mnohem plynulejší, mnohem smysluplnější a mnohem lepší. A krom Michelle Williams už věřím Oscarovým nominacím pro Kennetha Branagha (hlasově je od Oliviera téměř k nerozeznání) a kostyméra. () (menej) (viac)
Snově prchavá a okouzlující napodobenina, s kterou se nemůžou rovnat ani Iron Lady ani J Edgar. Něžné pomrknutí správným směrem. ()
Ve filmu sledujeme hollywoodskou ikonu Marilyn Monroe očima až k vzteku naivního Colina, "třetího asistenta režiséra". Tenhle film měl potenciál něčím být, ale nakonec to dopadlo všelijak. Přestože Michelle předvedla pravděpodobně svůj nejlepší dosavadní výkon a perfektně okoukala manýry, gesta, styl mluvy, nebo chůzi, tak oproti Marilyn zkrátka stále působí jako škaredka. Ale chápu, že vybrat někoho, kdo by se podobal Marilyn po všech stránkách není jednoduché. A nevím, jestli je taková i předloha, nebo jde jen o špatné zpracování, ale onen týden nám nenabízí nic jiného než pohled na hysterickou a jednoduchou Marilyn (tak v tom filmu zkrátka působila) a její pozdní příchody na natáčení. Vleklé, táhlé, nudné. Film trvá sice "jen"99 minut, ale mně ho trvalo dokoukat celé tři dny! Jako plus mě napadá asi jen Emma Watson nebo Judi Dench a samozřejmě výkon Michelle... ()
Colin Clark a jeho knihy The Prince, the Showgirl and Me: the Colin Clark Diaries (1995) a My Week with Marilyn (2000) jsou pouhé lokální fenomény. A jako takové samozřejmě ani nemají český překlad. Jedná se jen o klasické britské parazitování na Hollywoodu. A filmová verze tohoto příběhu je úplně stejná, takto by mohl vzniknout film o jakémkoli filmu, který hollywoodská hvězda natáčela mimo USA (co tehdy jedla, kdo se do ní zamiloval, co na to její manžel...). A to je skutečně podřadný žánr. A je úplně jedno, že tu máme kvalitní herce v zastoupení takových jmen jako Julia Ormond, Derek Jacobi, Judi Dench nebo Kenneth Branagh. Případně oblíbené mládí Eddie Redmayne, Emma Watson a Michelle Williams (jejíž interpretace Monroe je minimálně diskutabilní). Film The Prince and the Showgirl byl ostatně prvním projektem Marilyn Monroe Productions, Monroe tedy do Anglie přivezla nejen svoje jméno, hvězdný pár Monroe-Miller, ale také peníze a proto je dost nerealistické točit o ní film jako o někom, kdo byl na natáčení trpěný. ()
Malý, komorní film. Je asi x různých způsobů jak natočit autobiografii o této hvězdě, režisér Curtis si vybral pouze jednu malou výseč, tedy období natáčení jednoho z filmů, kde hrála hlavní roli. Herecky je to výborně zahrané. Bylo opět x variant jak Marilyn zobrazit, tvůrci vsadili na její "nevinnost", bezprostřednost a zaobalili to lidským idealismem (specielně scéna na ulici "jsi úžasná, chceme být jako ty"). Inu proč ne, i takto se na to dá pohlížet. Nazval bych tento snímek spíše poděkováním a pozitivně laděnou reminiscencí, nežli strhujícím autobiografickým dramatem o rozervané osobnosti. Spád je ale výtečný a celkově je to laděno značně nenáročně tak, aby si každý přišel na své. Od milovníka kostýmu, dialogových sekvencí, oldschool výpravy, hereckých výkonů, jemné klavírní hudby. ()
Víc mě bavila ta první polovina, která se točí okolo natáčení filmu, protože ta byla opravdu výborně napsaná a hodně jsem se u ní bavil. Ta druhá, která se nám snaží prodat klišoidní skoro-romantiku, už je o něco horší a moc mě nebavila a to zvláště proto, že se tvůrcům zde nepodařilo prodat Marilyn tak, jak si asi přáli.Herci jsou ale perfektní. Michelle Williams by si toho Oscara už konečně zasloužila, Kenneth Branagh si to užívá a Judi Dench to jako vždy zahrála s naprostou grácií.70% ()
Zatímco Colin v průběhu filmu díky radám zkušenějších žen dospívá, film jako takový procesu zrání bohužel uniknul. V závěru se, po několika náznacích vyzrálosti, vrací k počáteční povrchnosti. Dějová linie s dospíváním nevýrazného vypravěče navíc nezastře skutečnost, že Colin je tady jenom proto, abychom měli skrze čí oči pozorovat slavnější osobnosti. Převládající naivitu onoho pohledu to ale neomlouvá. ___ Dále než ke snaze nenechat se okouzlovat jenom vnějším leskem se tvůrci nedostali. Rádi by ukazovali Marilyn jako bytost křehkou a zranitelnou, nechtějí však opustit mýtus sebevědomé hvězdy.Úsilí o obojí vede k neúspěchu hned na dvou frontách. Vypravěč přiznává, že straní herečce, čemu odpovídá zvolená perspektiva. Chápavěji než narcistní Olivier je nahlížena Marilyn (a ženy vůbec). Jenže film není ve zlidšťování, v předkládání zidealizovaného obrázku, dost usilovný, stejně jako se odmítá nechat naplno okouzlit klasickým Hollywoodem (jako The Artist). Obojímu překáží momenty ironické sebereflexe, vědomého ztvárňování hvězdy, jakou chtějí lidé vidět a milovat (potažmo momenty dvojí sebereflexe, kdy si Marilyn zoufá nad svou ošklivou tváří, jež nepatří jí, ale Michelle Williams). Prosté okouzlení, čirá radost z bytí po boku hvězdy nefunguje kvůli realistickým momentům prozření, jejichž začlenění do děje je na druhou stranu nedůsledné, víceméně nahodilé. ___ V dáli tušené pravdě film zřejmě nezáměrně přibližuje taktéž romantická linie. Z hereččina prosazování metody „sveď a smeť“ i z týdnu v názvu je patrné, že vztah Marilyn a Colina nikam nepovede. Takto by podobný románek v realitě zřejmě dopadnul, jenže jejich společné chvíle postrádají nutný nadhled, jsou zahrány a zrežírovány příliš vážně, ač sami na rozdíl od tvůrců tušíme, že nemá smysl se jimi zdržovat. Tak co tedy, ironie a odstup, nebo nekritická podbízivost? ___ Podobný rozpor jako režisér – jak ukázat Marilyn – řeší Michelle Williams. Byť sama svou slavnější kolegyni možná poznala i z druhé strany (díky výpovědím příbuzných a blízkých), abychom jí výkon věřili, chtě nechtě musí ve scénách intimních chvilek i veřejného vystupování používat táž typická gesta. Musí být Marilyn, jakou známe nejlépe, tzn. ne Marilyn skutečnou. (Nemluvě o tom, že na ploše jednoho týdne lze nanejvýš skicovat.) Výkonu Williamsové současně dodává na přesvědčivosti, že se mimo dosah kamer a fotoaparátů nesnaží vytvářet erotično, které skutečnou Marilyn obklopovalo na každém kroku. Díky potlačení smyslnosti se může více soustředit na hereččino rozervané psyché a lépe než samotná Marilyn zahrát, kým vlastně Marilyn byla. Scénář jí bohužel pro zevrubnější rozehrání autentických situací neponechává dostatek prostoru. ___ Zatímco Williamsová usiluje o vnímavé pojetí, Branaghovo karikování Oliviera (s dosti rušivou gestickou i mimickou podobností Donutilovi) Můj týden s Marilyn akorát odklání od převážně seriózního směru. Podobnost mezi Olivierem a Branaghem přitom není viditelná, lze ji nanejvýš domýšlet z jejich sdílené shakespeareofilie (což byl zřejmě důvod, proč Branagh roli získal). S mužskými postavami je ve filmu vůbec zacházeno se sympatickou ledabylostí. Vždyť jde přece o Marilyn, tak proč řešit, co „z papíru“ hrajícího Oliviera vedlo k obsazení zatvrzelé „metodistky“, proč se zabývat tím, že Colin získává namísto dívky jenom práci, a peníze tím pádem vítězí nad láskou (leda idealista by mohl tvrdit, že namísto lásky k živé bytosti pro něj zůstává jenom trvanlivější láska ke kinematografu). ___ Rozporuplný film o rozporuplné osobnosti by měl něco do sebe, nebýt ona rozporuplnost jenom vedlejším příznakem marného snažení o něco jako jednoduchou komplikovanost. 60% () (menej) (viac)