Réžia:
André CayatteKamera:
Jean BadalHudba:
LouiguyHrajú:
Sophia Loren, Jean Gabin, Michel Albertini, Gisèle Casadesus, Henri Garcin, Michel Robin, Marthe Villalonga, Umberto Orsini, Julien Bertheau, Muriel Catalá (viac)Obsahy(1)
André Leoni je obvinený zo znásilnenia a vraždy sedemnásťročného dievčaťa, z bohatej a vplyvnej rodiny, Annie Chartierovej. Tento prípad zverili, ako posledný pred odchodom do dôchodku, predsedovi súdu Legeinovi. Matka André Leoniho je presvedčená o synovej nevine, a tak sa všemožnými silami snaží ovplyvniť priebeh súdu. Využíva staré známosti z podsvetia, kde mal pred niekoľkými rokmi dôležité postavenie aj jej zosnulý manžel. Unesie Legeinovu manželku, aby zabezpečila hladké vedenie súdu, ktoré bude smerovať k výroku poroty o oslobodení syna. No veci sa jej vymknú spod kontroly a všetko sa zvráti iným smerom. (wewerička)
(viac)Recenzie (37)
Nevrlý starý soudce má před odchodem do penze vynést rozsudek nad mladíkem obviněným ze znásilnění a vraždy, jeho matka je z opičí lásky přesvědčena o synově nevině a poněkud operetně se pokusí soudce citově vydírat slzami... V prvních minutách jsem propadl skepsi, že půjde o jeden z těch šíleně nudných filmů, kde Sophie Loren okázale vykřikuje do světa, že je vážná dramatická umělkyně, kde Jean Gabin předvádí další ze svých paralytických kreací bez chuti a zápachu, všichni pak v polospánku odkýváme, jaký to byl herecký koncert a s trochou štěstí na to do půl hodiny zapomeneme. Ale kdepak. To, jak konvenčně jsou figurky na šachovnici rozestavěny na začátku hry, vůbec nic neznamená a film v promyšleném sledu přináší jeden zvrat za druhým. Mohl to být příběh zásadového soudce, který čelí vydírání a pokusům o korupci, ale přesto neohne hřbet a vykoná rozsudek podle svého přesvědčení. Mohl to být příběh zoufalé matky, která sama proti všem oroduje za syna, protože byl přece vždycky tak hodný hoch a nosil ze školy samé jedničky. Příběhy prvního i druhého typu existují, fungují podle určitých neměnných schémat a spoléhají na bezvýhradné ztotožnění diváka s hlavní postavou. Jenže Verdikt má dvě rovnocenné hlavní postavy a ze střetu obou těchto schémat udělal nosný konflikt příběhu. Jinými slovy - soudci přejeme, aby dostál svým zásadám; matce, aby byl její syn shledán nevinným, ale víme, že jedno vylučuje druhé. Jen dva důvody mi brání dát filmu 5 hvězdiček: 1.) Navzdory všemu je to pořád film Carla Pontiho se Sophií Loren a tu a tam mi vadilo její obligátní prosazování na úkor partnerů ve vedlejších rolích. 2.) O den dřív jsem viděl jiný, v mnoha ohledech podobný film Andrého Cayattea Prožít si své peklo, který mě emocionálně rozložil na prvočinitele. Verdikt se k podobnému účinku na několika místech ostýchavě přiblížil, ale přece jen je o něco slabší. 80% ()
Je to silné drama, ale ze strany soudce jsem přece jen čekal větší odpor nátlaku, který na něj byl vyvíjen. Troufám si říct, že při svých zkušenostech by dokázal uvážit pravděpodobnost nalezení své ženy, pokud by se obrátil na policii. Zoufalá matka zase nebyla tak silný protihráč, i když si to o sobě myslela. ()
Strhující drama předsedy soudu v podání Jeana Gabina, který vede soudní přelíčení se synem známého recidivisty, který je obviněn ze znásilnění a vraždy mladé dívky. Jeho matka (Sophie Loren) je rozhodnuta udělat všechno, aby dosáhla osvobození svého syna, včetně únosu manželky předsedy soudu. Strhující a temný příběh, podpořený ponurou hudbou. ()
Shodou okolností je to možná jediný film, který svedl dohromady Jeana Gabina se Sophií Loren, protože to původně měla hrát herečka Lea Massari. Samozřejmě zásluhou obou hlavních představitelů je snímek působivý. Zajímavostí je, že v době vzniku tohoto filmu psali všelijací francouzští filmoví kritici v pařížském tisku o hluboké krizi francouzské kinematografie, ale dle mého soudu natáčeli nejúspěšnější filmy právě v šedesátých, sedmdesátých či osmdesátých letech. ()
Mistrovský film, který mě vtáhnul od první minuty. Napínavý příběh, skvěle napsané dialogy, dokonalé obsazení a závěr, který nemůže nikoho nechat chladným. Sophia Loren je zde ve svých 40 letech stále velice atraktivní a její postava Teresy Leoni je neobyčejně zajímavá (třeba už tím, že není jasné, jak moc ona sama je či není součástí zločineckého podsvětí, ve kterém působil její manžel), taktéž její herecký protějšek Jean Gabin je zde coby předseda soudu Leguen absolutně bezchybný a charismatu má na rozdávání. V jedné scéně, kdy Leguen navštíví Teresu u ní doma, nechá si od ní nalít koňak, sedí těsně vedle ní, zatímco ona si přehodí nohu přes nohu a je nesmírně žádoucí v tom svém poloprůsvitném oblečení, jsem dokonce na chvíli myslel, že se ti dva spolu vyspí - byť Gabinovi v té době už bylo 70 let a za 2 roky zemřel; pravděpodobně by už tedy stejně nebyl v té době ničeho schopen - což vzápětí i Teresa sama nadhodí: "Než porotce, radši chci dobýt vás. Co jiného mi zbývá, než násilí? Jenom postel. Chtěla jsem, považte. Ale bylo by to na nic. Kdybych se s vámi vyspala, měl byste mě za děvku. A muž jako vy, by děvce slovo nedal." - nejenom v tomto momentu jsem se v dalším vývoji děje spletl - překvapivý příběh jde proti obvyklým diváckým očekáváním. Verdikt je výtečné drama, které je překvapivě moderní a napínavé do poslední minuty - těch 1,5 hodiny uteče jako nic. Film má mimochodem skvělý český dabing. ()
Reklama